Downloaded from YTS.MX
Official YIFY movies site: YTS.MX
Vi var 2011-årgangen på Joplin High,
og vi havde snart dimission.
Tornadoer raser over hele landet.
Tuscaloosa, Alabama, ødelagt af en voldsom tornado.
I en verden uden mangel på naturkatastrofer
tyder alt på, at apokalypsen kan komme.
De fleste på min skole troede, at verden ville gå under.
Det næstdødeligste tornadoudbrud i USA's historie.
Over 300 tornadoer.
Så vi kaldte os selv Apokalypsens årgang.
Camping siger, at matematiske ledetråde i Bibelen peger på 21. maj.
De fleste syntes, det lød skørt.
"Køb denne avis som det sidste."
-Som det sidste. -Alle taler om det.
Vi planlagde at være sammen den aften.
-Tre minutter til start. -Fem, fire, tre, to, en.
SLUT
Vi lever stadig!
Lidt ildevarslende at tænke på, at vi alle sammen fejrede livet
et døgn før det værste, der kunne ske.
Det er en tornado.
Hvorhen? Den er lige her.
Åh gud!
Kom nu! Kom ind!
TORNADO: FANGET I STORMEN
Forudsigelser om verdens undergang kom og gik.
Apokalypsen udeblev den 21. maj.
22. MAJ
Camping forklarede, at en åndelig dommedag…
Dagen startede brutalt.
Jeg vågnede med mit livs værste tømmermænd.
Vi holdt en stor fest, som vi kaldte "I live"-festen.
Verden ville gå under og ikke længere eksistere.
Og vi ville drikke indtil næste dag.
Mac havde tømmermænd.
Jeg ville have pizza, men det gad han ikke.
Er den stemt?
-Hvad? -Er den stemt?
-Ikke helt. -Okay.
Jeg datede Mac.
Vi elskede begge musik.
Men Mac var vild med vejr, og jeg syntes, det var sødt.
Jeg tænkte: "Okay."
Janice Huff er ovenpå med mere om stormen. Godmorgen.
Lige nu sker der ikke meget, men ingredienserne er der.
De perfekte ingredienser, desværre, på denne årstid for tornadoer.
Jeg gik udenfor.
Og da jeg så op, var der blå himmel i alle retninger.
Der var kun én storm, som kom vestfra helt for sig selv.
Der var en kæmpe bygesky.
Men toppen var så høj og så højt oppe i atmosfæren,
at man ikke kunne se spidsen af den.
Det var tydeligvis et intenst tordenvejr.
Teknisk set var jeg amatør-stormjæger,
fordi jeg har jagtet så mange storme.
Men jeg havde aldrig set det før.
Det chokerede mig.
Mac fandt et radarbillede. Han pegede på den og sagde:
"Sådan en celle kan udløse en tornado."
Jeg spurgte Kaylee og hendes bror: "Skal vi se på den?"
Det var afgjort. Ingen diskussion.
"Ja, lad os det."
Den 22. maj 2011 fløj min mor og jeg
fra San Diego i Californien til Joplin i Missouri.
Jeg var ikke som de andre børn.
Mange børn spillede football eller fodbold eller så tegnefilm.
Jeg ville kun se Vejrkanalen eller selv rapportere om vejr.
Chad Crilley rapporterer fra Big Bear, Californien,
hvor vi har fået en masse sne.
Det voldsomme vejr fortsætter i det sydlige Californien.
Føler du dig som en superstjerne?
Som niårig blev jeg kidcaster, og så blev jeg teencaster.
Godmorgen. Se her. Vi starter morgenen…
Jeg vidste nok mere om vejr, end de fleste var klar over.
Jeg var særligt interesseret i tornadoer.
-Du skal foran. -Jeg ved, hvad jeg laver.
Første gang jeg så Twister, blev jeg nysgerrig omkring,
hvordan en voldsom tornado opstår.
Men også, hvordan det må føles selv at opleve den.
Vi får 15-20 grader i dag.
Som sagt, en dejlig dag.
Vejret i San Diego kedede mig lidt.
Jeg drømte om at rapportere om vejr, hvor der var vejr.
Jeg ville til et område i Midtvesten, som kaldes Tornado Alley,
hvor der opstår flere tornadoer end noget andet sted i verden
på grund af miljøet der.
Varm og kold luft mødes og forårsager utroligt stærke rotationer,
som skaber tornadoer.
Uden at sige det til min mor e-mailede jeg meteorologer i Midtvesten.
Jeg fik ét svar.
Det endte med at blive en dyster aften her i området.
Der er tordenvejr i det centrale Texas.
Og det kom fra meteorologen Doug Heady på KOAM i Joplin.
Det bliver ret slemt efter midnat.
Chad sagde, at han gerne ville komme og følge arbejdet i Tornado Alley.
Han sendte mig videoer.
Efter måneders planlægning, KPPRLA's vejrcenter.
Han havde et studie i garagen.
Meteorolog Chad Crilley rapporterer fra…
Chad virkede seriøs.
Men han var 13 år, så jeg sagde: "Chad, jeg skal tale med din mor."
Jeg var forvirret. "Hvem er han, og hvor ligger Joplin?"
Chad sagde, at han ville rejse alene.
Jeg sagde: "Nej, jeg tager med."
Vores største tornadoer kommer i maj,
så jeg sagde: "Den 22., 23. og 24. maj kommer uvejret."
Så de købte flybilletter.
Chad havde vinduespladsen, og han så på mig og sagde:
"Mor, vejret er underligt lige nu."
Vi begyndte nedstigningen til Joplin. Turbulensen startede.
Mine damer og herrer, der er turbulens. Kaptajnen…
Chad sagde: "Hotellet har et beskyttelsesrum."
Jeg tænkte: "Hvad taler du om? Beskyttelse? Hvor skal vi hen?"
Den søndag var der dejligt vejr.
Jeg var i kirke, vaskede min bil
og tænkte: "Vejret er skønt."
Joplin…
Joplin er interessant.
Joplin er som spændet på Bibelbæltet, ikke kun bæltet.
Der er lige så mange kirker på hvert hjørne, som der er McDonald's.
I 2011 gik jeg i gymnasiet.
Jeg sad med de kristne børn.
For at skjule, at jeg var bøsse.
Der er sket noget med Hollys ansigt.
Ser hun ikke godt ud?
Nej. Den her læbestift?
Jeg havde JC Chasez-hår fra NSYNC-perioden. Sejt.
Jeg elsker Jesus, og jeg elsker Gud,
men jeg vidste ikke, om hans folk elskede mig.
Jeg blev mobbet.
Piger skrev "bøsse" på sedler og smed dem efter mig.
De andre børn var så lede.
Jeg tænkte på, hvornår Gud ville komme og tage mig med.
Jeg hadede at være her.
Det er KZRG Newswatch med Chad Elliott og Josh Marsh.
Joplin Highs dimission holdes på Missouri Southern State University.
En stor dag for dimittenderne.
Jeg havde snart dimission.
Alle ville blive spredt og starte den næste fase i livet,
så jeg var spændt.
På Joplin High havde vi alle klikerne.
Jeg var selv i Atlet-kategorien.
Der går over 2.100 elever på Joplin High School.
Så det er svært for én elev at nå højest op på popularitetsstigen,
men der er store sociale forskelle.
Her er historien om de mest populære elever på Joplin High.
Hej, Will Norton for JET-14.
Will, min gode ven, havde en YouTube-kanal,
Willdabeast og nogle tal. Jeg besøgte den ikke.
Jeg var ikke fan, men hans ven.
Men Will fik mig med i én video.
Vi har Keegan, kvindebedåreren.
Det ved jeg ikke.
Will kaldte mig kvindebedåreren.
Og det var nok sådan, folk så mig dengang, og det var jeg måske.
Jeg går i gymnasiet og behøver ikke have én person.
Wide-receiveren på 186 cm og 90 kilo,
nummer 85, Keegan Henry!
Som anfører på footballholdet lagde pigerne mærke til én.
Jeg elskede at spille. Fredagskampe.
Med sin by på brystet. Det var specielt.
Jeg syntes, at dimissionen var overdrevet.
En af mine søstre sagde, at min skjorte var krøllet.
"Jeg behøver ikke at stryge den. Lad os få det overstået."
Stormene kommer oftest fra vest,
så vi kørte ud til de åbne områder mod Kansas.
Tordenvejr skaber ikke altid tornadoer, men under perfekte forhold sker det.
Jo mere intenst et tordenvejr er, desto mere roterer det.
Vi kalder det en mesocyklon.
Når det når til et vist punkt, falder der en tornado.
Det er som magi.
Det er betagende.
Det største antal tornadoer opstår i flade områder øst for Rocky Mountains.
Når man vokser op i Tornado Alley, er tornadoer helt normale.
Man hørte tornadosirener hvert år.
Men ingen tænkte over dem.
Normalt skubber de lidt til nogle køer på en mark.
Kaylee og hendes bror Eric kørte flere ture med mig for at se på storme.
Vi hørte musik og kørte.
Mac er min modsætning på mange områder.
Jeg var fascineret og spurgte ham: "Hvad tænker du på?"
Og svaret var, ærligt talt: "Ingenting."
"Hvordan kan det være? Hvordan kan du tænke på ingenting?"
Mine tanker susede rundt i hovedet,
men jeg lærte at slukke for dem.
Heavy metal.
Det er overrumplende.
Det fik mig til at tænke mindre.
Jeg havde lige fået min bachelor i matematik, beregningsmatematik,
informationsteknologi og datalogi.
Men da jeg var yngre, havde jeg svært ved at få venner.
Jeg havde ikke meget selvsikkerhed.
Jeg prøvede at omgås folk, som jeg følte mig tryg sammen med.
Min bror Eric og jeg…
Han er min kammerat.
Og Mac fik mig til at slappe af.
Vi nærmede os Kansas og standsede ved en tankstation ved grænsen
og så på stormen.
Vi var nogle kilometer fra Joplin.
Og vi tog vores kameraer frem for at filme det, der skete.
Jeg var nok en adrenalinjunkie. Jeg jagtede altid spænding.
Jeg vidste ikke nok til at gøre det, jeg gjorde.
Det var lidt uansvarligt af mig.
Men jeg syntes, det var spændende.
Det var et eventyr hver gang.
Joplin High School havde så mange dimittender,
at de ikke kunne holde dimissionen på selve skolen.
Så den blev holdt på Missouri Southern State University lige uden for byen.
Mine damer og herrer, giv et bifald for 2011-årgangen på Joplin High School.
Vi vil bede jer om at slukke mobilerne, så alle kan nyde ceremonien.
KEDELIGE TALER
Jeg vil præsentere…
Jeg sms'er Will og gør grin med talerne og taler om alt andet end dimissionen.
Tak til 2011-årgangen.
Kom nu. Hvornår er vi færdige?
Vi kedede os.
Jeg har brugt tid på at tænke på fremtiden og det, der venter forude.
Indtil nu kunne jeg forudse, hvor jeg ville være om ti år.
Jeg gik i skole i Joplin, Missouri, og ventede på, at der skete noget stort.
I dag sker der noget stort.
Tak.
FM 102,9, AM 1310, News Talk, KZRG.
Tornadoadvarsel indtil klokken 21 i aften.
Der er forhøjet risiko for tornadoer og farligt tordenvejr.
Jeg skulle på arbejde den dag i en frozen yogurt-butik, CherryBerry.
MASSER AF SMAG OG DRYS
Vi havde travlt, og jeg kan huske, at jeg tænkte:
"God idé med frozen yogurt under en tornadoadvarsel."
Dengang var folk ligeglade med storme, indtil tornadoalarmen kom.
Men når vejret var dårligt, troede jeg, at verden gik under.
Jeg ved, at det lyder skørt, men dengang var det overalt.
Det var med i film, som 2012.
Bortrykkelsen! Dydige ender i himlen…
The Simpsons jokede med Bortrykkelsen,
og i kirken lærte vi, at den var på vej.
Det, jeg frygtede mest, var at blive efterladt.
Mange advarsler derude.
Tornadoadvarsler i det røde.
Det gule viser advarsler om tordenvejr.
Klokken var omkring 16.20.
Jeg hørte en knirken.
Og da tænkte jeg:
"De mener måske det med tornadoadvarslen."
Efter vi landede og kørte til hotellet, skrev jeg til Doug, at vi var nået frem.
Men til min overraskelse svarede han ikke.
Det virkede lidt sært, fordi Doug svarede altid meget hurtigt.
ÅBEN
Vi fandt et sted at spise.
Og da vi gik ind, var vinden så svag,
og man kunne ikke høre fugle kvidre.
Man kunne mærke i luften, at noget stort var ved at ske.
Vi satte os ned, og restauranten var godt fyldt op.
De viste en baseballkamp.
Han svinger på tre og 0 og slår den ind i højre hjørne.
Jeg så på Chad, og han stirrede på sin telefon.
Jeg så på min radarapp.
Jeg så et supercelle-tordenvejr på vej ind i det sydvestlige Missouri.
Jeg var spændt, fordi uvejret var på vej, og det var derfor, jeg kom til Midtvesten.
Se, hvordan skyerne bevæger sig.
…en roterende bygesky, som de ser på County Road.
Det rapporteres…
Falder den?
Ser den ud til at falde?
Ja, den ser ud til at falde.
Der falder meget, mand.
Den roterer også.
Den kommer ned.
Drenge…
-Den prøver at falde. -Den prøver.
Det var…
…ulig alt, jeg havde set.
Vi havde gjort det nogle gange, og noget var forandret.
Columbus-området. Tredje rapport om bygeskyen.
Den roterer måske her i…
Drenge.
Den svinger helt sikkert…
Jeg fik kuldegysninger, og hårene rejste sig på min krop.
Noget føltes forkert.
Så jeg spurgte: "Skal vi køre?"
…uden for Riverton.
Skal vi køre?
Kanten af stormen var så sort, at jeg bare vidste:
"Det er et kraftigt tordenvejr."
Vi er præcis nordøst for, hvor den vil falde. Vent…
Så hørte vi det i radioen.
Lyt.
Der er udstedt en tornadoalarm.
Radaren viser en tornado på vej mod den nordlige del af Joplin…
Vi er præcis nordøst for den. Vi skal væk.
Det er en tornado på radaren. Kom så.
-Den er lige der. -Der er den.
Ja, lige om hjørnet.
Jeg tog selen på og lagde min telefon på instrumentbrættet, så den filmede lige op.
Hvorhen?
Hagl på størrelse med golfbolde.
Hold kæft.
Hvis vi kunne komme syd for den, ville vi stadig kunne se den.
Vi ville være væk fra haglen.
Vi skal i sikkerhed.
Ja, vi skal.
Vinden suger ind lige nu. Den strømmer ind i stormen.
Sæt farten ned. Der er en rampe på togskinnerne.
Den falder enten der, halvanden kilometer væk eller på os.
Der kunne falde en tornado lige nu.
Stop lige her på bakken.
Se lige. Alt det der.
Ja.
Ud.
Jeg bliver i bilen, så vi kan komme væk.
Høje sirener begyndte at lyde.
Sirener, jeg aldrig har hørt hele mit liv.
Så der var udstedt en tornadoalarm, hvor vi var.
Han sagde: "Jeg går ud og ser på den."
Jeg vendte mig mod kunderne ved siden af mig og sagde:
"Vi er lige kommet fra San Diego. Skal vi bekymre os om sirenerne?"
Og de forsikrede mig om, at de altid lød, og at det intet betød.
Jeg hørte det fra de lokale i Joplin,
så jeg tænkte: "Okay, jeg spiser min mad. Alt er fint."
Jeg bemærkede straks, hvor mørk himlen var.
Den havde også en meget grøn farve.
Godaften til jer.
Tornadosirenerne fortsætter.
I kan nok høre dem i baggrunden.
Her kommer de.
Tid til at søge ly, hvis du er i Joplin-regionen.
Tid til at søge ly.
Det, jeg så derefter, skræmte mig.
Find den mest voldsomme tornado og sæt den ind i et radarbillede.
Da jeg så monstertornadoen nærme sig byen,
troede jeg, at vi ville dø.
Chad kom løbende og tog fat i min arm og sagde: "Mor, vi skal væk herfra nu."
Jeg sagde: "Nej, vi er okay. Det sker tit. Bare rolig, Chad."
Jeg var så frustreret. Jeg ville skrige så højt, jeg kunne,
og sige: "Vi dør, hvis vi ikke finder ly."
Jeg var 13 år, havde en skinger stemme,
og jeg forsøgte at sige, hvad de voksne skulle gøre.
Cardinals fører med seks…
Vi afbryder programmet med en vejradvarsel.
Godaften. Meteorolog Doug Heady her…
Fjernsynene i restauranten skiftede til den lokale vejrstation,
og Doug Heady, KOAM, var på.
Det er nu en bekræftet tornado på jorden.
At høre Doug sige, at den var på jorden,
bekræftede det, jeg så,
men gjorde det også virkeligt.
Da vidste jeg, at det var slemt.
Og da rejste vi os og løb.
I skal søge ly.
Det er en farlig situation. Én på jorden.
Jeg er i luften, og tornadoen udviklede sig hurtigt.
På radaren kunne jeg se, at det var en enorm, destruktiv tornado,
og den bevægede sig mod øst, lige ind i byen.
Lad os se tårnkameraet.
En meget ildevarslende himmel.
Men i tårnkameraet kunne jeg ikke se en tornado.
Jeg panorerede for at finde den.
Jeg så bare en meget mørk gråsort mur.
Vi kigger mod vest,
og det er måske den lige der i regnskyen.
Det tog mig et par sekunder at indse: "Tornadoen er omgivet af regn."
Den er omgivet af regn, så man ser den ikke komme.
Meget kraftige tornadoer har potentiale for at indeholde så meget fugt,
at de bliver omgivet af regn.
Så jeg vidste, at de fleste ikke ville vide,
at der var en monstertornado lige bag muren.
Vi standsede ved en grusplads og filmede og holdt øje med området.
Det vil seriøst afføde en tornado.
Det er stedet.
Se rotationen derovre.
Mand.
Åh gud! Se, hvordan skyerne bevæger sig.
Det bliver mørkt.
Himlen blev mørkere, som om solen var slukket.
Jeg havde aldrig set mørke midt om dagen.
Det var som en solformørkelse.
En enorm storm blokerede sollyset.
Så du det?
Ja, lad os køre.
Mac, kom ind!
Gå ikke i panik.
Det er det værste, man kan gøre.
Vi mister overblikket over, hvad der sker.
Det er vi nødt til.
Vi havde jagtet stormen,
og nu jagtede den os.
Kan I se, hvad der er derovre? Den kommer mod os.
Gør dette for at beskytte dig selv og familien.
Hvis du er i en bil, så forlad den straks. Søg ly.
Jeg var 16 år,
og jeg kørte rundt med mine venner Evan, Dylan og hans bror Doug.
Evan spillede Tech N9ne i radioen.
En skræmmende stemning.
Min lillebror sagde: "Lad os hente mad."
Vi ville hænge ud, og alt ville være fedt.
Vi tog bagvejene, for vi kører aldrig på hovedveje.
Vi kender bagvejene som vores baghånd.
Jeg var en enspænder i gymnasiet.
Jeg blev smidt ud, fordi jeg altid lavede ballade.
Jeg havde vigtigere ting for. Som at cykle og ryge hash.
BMX'en var mit liv.
Jeg skaffede selv pengene og byggede cyklen.
Det er svært at skaffe penge som teenager.
Min far sendte en sms: "Der er en tornado. Pas på."
Og jeg skrev:
"Der er ingen tornado her. Vi ses senere."
Og jeg ved ikke, om jeg er dum eller ej,
men jeg så "Troldmanden fra Oz", og det så ikke farligt ud.
To minutter senere blev det mørkt på få sekunder.
Så blev himlen kulsort…
Man kunne intet se foran sig.
Bare mørk død.
Det lignede noget, jeg aldrig havde set før.
Det var
skørt.
Tornadosirener igen.
Tornadosirener lyder igen i Joplin.
Nu lyder tornadosirenerne.
Vi skal væk, for fanden.
Væk, for fanden. Åh gud.
Hold øje bag os.
-Åh gud. -Åh gud!
Åh gud.
Den er lige bag os.
Jeg kiggede i mit lille sidespejl.
Og jeg så et mørkt, kæmpe monster.
Der var en rumlen, som om Moder Jord var sulten.
Stormen bevæger sig mod øst.
MSSU, lige nord for Joplin,
hvor der er gymnasiedimission lige nu,
er lige på stormens rute.
Cheyenne Nooney.
Efter dimissionen holder man en stor fest.
Gør jer klar.
Det er den store afsked. Alle samles for sidste gang.
Amber Cantu.
Jeg skulle være dj, så jeg var spændt.
Jeg kan huske, at Will også var spændt.
William Norton.
Jeg er sidst i alfabetet.
Andrew Keegan Tinney.
Så da jeg satte mig igen, var det næsten slut.
Jeg blev og tog billeder med Will og nogle klassekammerater.
Min familie tog hjem.
Vi kommer ud fra dimissionen, og der er en tornado.
Min far ringer og siger, at sirenerne lyder, og stormen er på vej.
"Du skal komme hjem."
Hans stemme var… Jeg skulle komme hjem.
Min far er chef for ambulancedistriktet,
så han lærte sine børn altid at være klar til, hvad der end sker.
Så mit sidste semester tog jeg et ambulanceredder-kursus.
Hvis min far var bekymret over stormen,
vidste jeg, at jeg skulle sætte mig i min bil og køre hjem.
Der var en lang kø væk derfra.
Jeg ville ikke vente.
Jeg kørte over græsset, ud på vejen og nåede hurtigere hjem.
Det er en farlig vejrsituation.
Søg ly for tornadoen lige nu. Gå ned i kælderen.
Regnen blev kraftigere.
Den blev gradvist værre på vej mod mit hus.
Vi har bekræftede observationer.
Sørg for, at du har tæpper at dække dig med,
en batteridrevet radio, lommelygter.
Find et rum i dit hjem, som et badeværelse.
Åh gud.
Trænede vejrspottere melder om en multi-hvirvel tornado i Joplin.
Den bevæger sig mod øst med 32 km i timen. Langsomt.
Mor!
Mange rapporter om skader.
Mor!
Alle skal søge ly.
…fare. Vi ved, hvor stormen er.
Jeg stod ved kasseapparatet, og min chef sagde:
"Gå ud og hent bordene og stolene, før de flyver væk."
Jeg skyndte mig at hente møblerne.
Himlen var underlige farver.
Jeg kunne mærke en stilhed i luften,
hvilket var en skør følelse.
Og så kiggede jeg bag butikken og til venstre,
og jeg så en mur.
Jeg vil aldrig glemme lyden. Det var så højt.
En skræmmende knurren.
Jeg løb ind igen og begyndte at råbe til de voksne.
Jeg gav ordrer og pegede og sagde, hvor de skulle gå hen.
Jeg følte mig som en marionetdukke.
Jeg skreg: "Lyt til mig, ellers dør I."
Et par ville gå, men jeg sagde: "Nej, bliv her."
De sagde: "Bygningen falder sammen,
og min familie skal ikke dø i en yoghurtbutik.
Så gik lyset ud.
Intet gadelys.
Mange melder om strømafbrydelser.
Det bliver situationen, når tornadoen raser gennem…
Gode Jesus, beskyt mig.
…ser også dette.
-Hold kæft. -Åh gud!
-Det er alvorligt. -Du godeste!
Lygterne er det eneste, som oplyser vejen.
Træerne bøjede. Min første tanke var dinosaurer.
Noget stort går gennem træerne.
Fuldvoksne, store træer fløj hen over vejen.
Et af dem ramte bilen, og Evan kørte med det på taget.
Forruden var væk, og det regnede ind på os.
Evan siger: "Hvad gør jeg?"
Evan kørte hurtigere. Han troede, den kom bag os.
Så vi kørte længere ind i en tornado.
Tornadoen var lige der. Den var ved at røre os.
Tårnkameraet bliver hårdt ramt.
Vores tårnkamera står midt i Joplin.
Jeg ser med fra tv-stationen 16 kilometer uden for byen.
Igen, tornadoen er i regnen.
Den er svær at se lige nu.
Jeg håber, at den hurtigt bliver svagere.
Men den blev kraftigere og kraftigere.
Den var blevet halvanden kilometer bred.
Den nåede sit højdepunkt midt i Joplin.
Ting flyver rundt, så vinden er stærk. Jeg kan vise det på radaren.
Da jeg så pletten på radaren, vidste jeg, at den løftede huse og træer.
Jeg vidste, at den var helt gal.
Den sugede elledningerne ind.
Den indhentede os.
Vi løb for livet fra tornadoen.
-Hvorhen? -Aner det ikke!
Den er… Kør den vej!
Vi kører fra lortet!
Åh gud.
Jeg trådte speederen i bund.
Vinden rammer mig.
Den er ved at smide bilen af vejen.
Det tog al den styrke, jeg havde…
…at forestille mig det værst tænkelige og forsøge at undgå det.
Jeg var naiv nok til tro, at jeg havde en smule kontrol.
Se, hvordan vinden blæser. Regnen er lige der.
Regnen bevæger sig den vej.
Regnen holdt op med at falde og bevægede sig ud til siden.
Vi så rotationen lige foran os.
Skyerne bevæger sig den anden vej nu. Åh gud. Det er en stor rotation.
Jeg så det og tænkte: "Okay, nu flyver vi."
Åh gud. Se lige.
Vi er i en bil lige nu. Det er slemt.
Hvor kører vi hen? Regnen… Vinden er så kraftig.
Hvorhen? Den er lige her.
Kør til…
Kør hen til Alp's! Den er nærmest. Vi skal indenfor.
Jeg så Kaylees mobil på instrumentbrættet.
Den ville blive vigtig. Jeg lagde den i lommen.
Vi skal herind!
Kom ind!
Hallo!
Kom så!
…multi-hvirvel tornado,
og det var for ti minutter siden, så stormen…
…mens den bevæger sig mod øst.
Vi løb ind i en stille, rolig butik.
Det er rigtig slemt herude. Virkelig slemt.
Vi skal nok søge ly. Vi skal søge ly.
I starten tog folk os ikke alvorligt.
Har I et sted, vi kan søge ly?
-Herinde? -Tak.
Vi skal væk fra alt det glas!
Vi vidste, hvad der kom.
En ægte tornado var på vej mod os, og den var et monster.
Og folk gik bare rundt.
Har I et baglokale?
Det er…
I kølerummet.
-Vi går derind. -Ind i kølerummet.
-Det er slemt. -Ind i kølerummet.
Kølerummet var det sted, vi skulle være.
Døren fløj op.
Eric løb hen for at lukke den.
Eric, kom herover.
Vi skal ind i kølerummet.
Kom her. Herop. Her.
Herovre!
-Stå sammen. Kom. -Det er ikke godt.
Vi stod sammen, hvor man fylder ispinde.
Jeg vidste, at det var slemt.
Kaylee sad så langt nede, som hun kunne, på hug.
Og jeg krammede hende bagfra.
Eric var til højre, og Mac var bag mig.
Jeg havde armen om Eric,
og vi dannede en slags menneskevægt.
Man kunne høre flasker klirre mod hinanden.
Bygningen vibrerede.
Det begynder at blive skræmmende.
Virkelig skræmmende.
Den kom tættere på, og den rumlede højere og højere.
Jeg tænkte på tornadoøvelserne i skolen.
Sæt hovedet mellem knæene og hænderne bag nakken.
Jeg tænkte: "Jeg skal beskytte dem."
Der var en familie på syv mennesker.
Jeg sagde: "Familien skal ud på toilettet."
For der var ingen ydermure.
Der var ikke plads til mig.
Hvor skulle jeg gå hen?
Der var et lager, men det havde to ydermure,
så vi var mere udsatte.
Der var to andre teenagere i rummet med mig.
Cementen smuldrede under mine fødder.
Jeg har propper i ørene. For fanden.
Man kunne mærke trykket forandre sig i sine ører.
Hallo.
Den er over os!
Åh gud.
Og så det højeste brag.
Det lød som…
Og så
var alt væk.
Væggen foran os revnede.
Jeg så en mur af ting, som fløj rundt foran øjnene på mig.
Jeg så et træ flyve forbi.
Jeg så bagenden af en trailer, der fløj.
En bil blev skubbet op mod siden af bygningen og holdt muren oppe.
Jeg så alle dele af bygningen falde fra hinanden i slowmotion.
Ting flyver rundt, væggene falder sammen,
og loftet bliver revet af.
Jeg så derover, og væggene var væk. Jeg kiggede bare ud i gyden.
Jeg så bare en mur af vind.
Av! Det gør ondt!
Åh gud!
Det føltes så voldsomt, som om nogen sandblæste mig på ryggen.
Ting fløj rundt i himlen.
Et stort hvidt glimt.
En af betonblokkene fra bygningen ramte mig i hovedet.
Vi blev bombarderet med glas og grus.
Lyden af ting, der sagde…
Som lyden af en pil, når den rammer et bræt.
Hvornår ville et projektil gennembore mig?
Flyve gennem min hals eller ramme min bror eller Mac?
Jeg troede, at larmen ville dræbe mig. Det var så højt.
Brølende.
Vi kørte gennem tornadoen. Der fløj ting rundt i bilen.
Vi bliver ramt af sten.
Glasskår rammer hinanden og skærer os.
Den trækker luft ud.
Jeg siger: "Tag sikkerhedsseler på."
Vi kører ind i den og kommer måske ikke ud.
Vi var så bange for at miste livet.
Vi skreg bare op i luften:
"Gud, du er almægtig. Sæt dit lys omkring mig.
Beskyt os med lys."
Det blev værre og værre og værre.
Og så pludselig
stoppede det.
Og jeg kiggede op
og så en klar, blå himmel.
Vi var i øjet.
Og jeg troede ikke mine egne øjne.
"Åh gud, der er himlen."
Jeg så hvirvler i midten af den.
Det var utroligt.
Tornadoer, der har et øje, er kæmpestore. De er monstre.
Vi var fanget i et øjeblik af ro,
en lille tunnel,
omringet af kaos.
Det var første gang, jeg
blev tvunget til at acceptere: "Jeg har aldrig rigtig kontrol."
Sid stille! Bliv nede!
Bliv nede!
Da det faldt til ro i øjet, troede mange, at det var slut.
Men vi vidste, at anden halvleg var på vej.
Fortsæt med at søge dækning.
Vi kan se tornadoen på jorden fra vores tårnkamera.
Vi følger den stadig.
Det er en farlig situation på dette tidspunkt.
-Vi følger stadig stormen. -Jeg tror ikke, at den rammer stationen.
Faldt et træ ned?
Lad os gå ind.
Ned, alle sammen!
Den kommer!
Åh gud!
Jesus, Himmelske Fader!
Hvis I stadig kan høre os, hvis vi stadig er…
-Vi er ikke i luften. -Ja.
Ikke i luften.
Det er en meget farlig situation.
INGEN VIDEO
Tårnkameraet gik ned. Det blev ramt af ting eller af lynet.
Da tårnkameraet gik ned,
var det skræmmende ikke at kunne fortælle folk, hvad der foregik.
Er folk i sikkerhed? Søger folk ly?
Jeg forsøgte at finde ud af, hvad der foregik.
Jeg mærkede bilen glide hen ad vejen og blive løftet.
Den rullede sidelæns,
og så blev den kastet og svævede.
Jeg så på de andre og sagde næsten farvel. Sådan så jeg ud.
Jeg vidste, jeg skulle dø.
Dylan tog fat om mig
og holdt fast i mig.
Tornadoen rev mig ud af hans arm.
Og jeg blev suget ud af bilen.
Jeg fløj inde i tornadoen
og lå i fosterstilling og skreg.
Tyngdekraften findes ikke derinde. Det er bare rum.
Mit liv passerede gennem min hjerne.
Så mange ting, som var sket i mit liv.
Jeg huskede det hele og tænkte: "Åh gud."
Jeg accepterede min skæbne, og…
Og da så jeg lyset.
Som teenager tænkte jeg: "Det er Bortrykkelsen."
Gud løfter sit folk og tager dem med.
Hvis det bliver verdens undergang, vil jeg ikke blive og se, hvad der sker.
Jeg gav slip for at blive taget med.
Jeg mærkede min krop løfte sig fra jorden.
Jeg kan mærke, at min bror bliver løftet.
Jeg tager ikke hjem uden min bror.
Så jeg slap personen ved siden af mig, lagde armen om hans hals
og trak ham ind under mig.
Men så følte jeg vind mellem Mac og mig.
Så jeg vidste, at Mac også blev suget.
Han holdt fast i mig, så godt han kunne, og var i luften.
Mac!
Jeg ved ikke, hvor længe jeg kan holde fast.
Det var en frygtelig følelse at indse,
at en af os ikke ville klare det.
Jeg var 100 procent i fred i det øjeblik.
Jeg var bare klar.
Vi sagde: "Jeg elsker dig" og ventede på at dø.
Jeg er i en tornado!
-Kan nogen høre mig? -Værsgo.
Såret betjent!
Bekræftet tornado på jorden. Den bevæger sig mod sydøst.
Bataljon 1 råder til at vente 5 til 10 minutter,
indtil den passerer, med at lede.
Åh gud!
Vi er i live!
Vi er sgu i live!
-Vi er i live! -Vi er i live!
Et splitsekund tænkte vi: "Ja, vi er i live!"
Og det forsvandt så hurtigt.
Hvad gør vi?
Hvad fanden gør vi lige nu?
Vi venter.
Lad os løbe! Nej!
Nej, bliv nede!
Da vi så os omkring,
var alt væk.
Det føltes som verdens undergang.
Jeg går udenfor og ser byen eksplodere.
To kilometer til hver side, intet.
Alle huse var smadret, træerne var væk.
Og jeg kan huske, at jeg skreg.
Jeg troede, at det var Bortrykkelsen.
Og fordi jeg var bøsse, tog Gud mig ikke med.
Jeg skulle finde mine forældre.
Men jeg vidste ikke, om de var i live.
Og så…
Jeg skulle forberede mig.
Udrykning.
Vi får brug for alle. Folk er døde eller fanget.
Ring til alle.
2-70, status?
Main South er helt væk. Total ødelæggelse her.
Vi mangler hele bygninger. Mange sårede.
10-4. Vi prøver at få hjælp så hurtigt som muligt.
Vi søgte ly i køkkenet og ventede på, at tornadoen ramte.
Men den forestående undergang kom aldrig.
Jeg var forvirret over, hvorfor restauranten ikke blev ramt.
Jeg tænkte, at jeg måske havde overreageret.
Min mor og jeg gik tilbage til vores hotel over for.
Der var ingen mobildækning, så vi kunne ikke få fat i Doug.
Jeg tændte for radioen.
Dit værste mareridt er kommet til Joplin.
Vi hørte, hvad der foregik en halv kilometer fra os.
Tornadoen gik lige igennem Joplin.
Den begyndte lige ved statsgrænsen og brasede gennem byen.
Vi så en bil ankomme til hotellet.
Og det lignede ikke en bil.
Det lignede noget fra en gyserfilm eller en krig.
En mand steg ud, og han var ikke okay.
Han blødte, og…
Man kunne se, at han var i chok.
Han sagde: "Joplin er væk."
Husene er væk. Træerne er væk.
Bilerne er væk. Bygningerne er væk.
Da vidste jeg, at det var mere, end jeg havde forestillet mig.
Joplin får brug for en masse hjælp.
Da jeg kom hjem, stod min far i garagen med sin radio.
Vi har folk, der skriger og råber. Kom, så hurtigt I kan.
Der er hundredvis af mennesker derude med skader.
Far sagde: "Tag tøj på."
Jeg løb ind og rev min hat og kappe af.
På få minutter havde vi klædt om og var klar,
og vi satte os i min fars bil.
Vi kørte hen til der, hvor stormen havde været.
Kaylee! Kaylee, hvor er du?
Hallo?
Kaylee, jeg har dig.
Kaylee, for fanden.
Det er noget lort.
Lynet ramte jorden overalt omkring os.
Tæt nok på, at vores hår rejste sig.
Fuldstændig vanvittigt.
Nervevrag. Hvor går vi hen?
Hvor går vi hen? Hvor er huset?
Åh gud, vores familier.
Tornadoen havde raset mod min mors hus og Kaylee og Erics forældres hus.
Åh gud.
Vi huskede, at vi var kørt derhen, og at bilen burde holde ved Alp's.
Vi løb hen for at finde bilen.
Hallo!
Eric!
Eric, Kaylee, kom her!
Bilen var der stadig, men den var smadret.
Jeg havde min taske på mig, så jeg havde stadig bilnøglerne.
Vi ville finde hjem.
Alle fire dæk var flade.
Vi kørte over telefonpæle,
træer,
elledninger,
alt, hvad vi skulle,
fordi vi ville hen til vores familier.
Jeg ved ikke, hvordan vi kommer igennem. Alt er blokeret.
Mindst to væltede lastbiler på I-44.
Rettelse: Vi har mange væltede biler.
Jeg vågner. Jeg er stadig i bilen.
Jeg tænker: "Er de andre her? Er de i live?
Tal med mig. Svar mig."
Så siger min bror: "Ja, jeg er i live. Jeg er okay."
Og Evan siger: "Ja, jeg er også okay."
Men jeg hørte ikke Steven.
Jeg skal ud af bilen og finde ham.
Jeg råber: "Steven, jeg skal finde dig. Sig mit navn.
Steven!
Giv mig et tegn. Sig, at du er her."
Mine øjne åbnede og lukkede.
Jeg var halvt bevidstløs.
Jeg så Doug, Evan og Dylans ansigter. De kom løbende.
"Hvorfor går de, når jeg ikke gør det?"
Jeg tænkte: "Det er et dårligt tegn."
Jeg ville bevæge mig og mærkede smerten.
Jeg skreg.
Mand, det gør skideondt.
Det var vanvittigt.
Han var i stykker.
Jeg kunne se hans hjerte hamre gennem brystet.
Vi ville skaffe hjælp og sørge for, at han overlevede.
Jeg så lygter øverst på bakken.
Jeg står foran bilen, men den sænker ikke farten.
Den kørte lige forbi mig.
Så kommer der en Chevy over bakken,
og den var helt smadret.
De steg straks ud af bilen.
"Jeg falder i søvn." Dylan gav mig lussinger.
"Jeg giver op. Jeg dør lige her."
Og så mistede jeg bevidstheden.
Supervisor sætter en triage op på 20th og Range Line.
Da vi ankom til 20th og Range Line, lignede det en krigszone.
Der lå lig på vejen,
bygningerne var væk,
biler var væltet.
Total ødelæggelse overalt.
Alle, som har fri, skal melde sig til tjeneste.
Kan du vælge et område derovre og sætte det op?
Jeg blev ambulanceredder for at hjælpe folk, så vi gik i gang.
Jeg var 18 år, men var ikke bange.
Jeg var ikke bekymret. Min far var der.
Han sagde: "Tag det område, så tager jeg dette, og vi melder tilbage."
Overalt, hvor jeg kiggede, så jeg flere sårede.
En person kom hen til mig iført en kappe fra dimissionen.
Det var en pige. Hun sagde: "Keegan, hvor er min familie?"
Jeg ved ikke, hvem hun var.
Hun kendte mig, for hun kendte mit navn og havde hat og kappe på.
Hendes ansigt var blodigt, og jeg ved ikke, hvem hun var.
Jeg havde gået i timevis.
Jeg var så rystet.
Himlen havde de vildeste farver.
Det føltes som en æterisk verden.
Jeg så min mor, og hun var i live, og jeg blev så glad.
Verden gik ikke under. Min familie blev ikke bortrykket.
De er i live.
Min mor og far fortalte mig, at vores hus var jævnet med jorden.
Hun krammede mig og lagde armen om mig.
Jeg hørte min mor sige:
"Jeg var i Target, da det skete. Jeg købte hårfarve."
Det var så dumt og fjollet.
Men jeg sagde: "Godt, du farver dit hår, mor.
Godt, du ikke var hjemme, og at du er uskadt."
Da vi drejede af Main Street,
fór vi vild.
Vi kendte kvarteret ud og ind,
og vi anede ikke, hvor vi var. Der var intet at orientere sig efter.
Der var en mark.
Jeg kan huske, at Kaylee sad fast på marken.
Hun trådte speederen i bund, og vi sank lidt ned.
Eric og jeg sagde: "Det er fint. Vi skubber."
Vi steg ud af bilen.
Eric og jeg så på hinanden og sagde: "Hvilken mark ligger midt i Joplin?
Hvor er vi? Hvorfor står vi på en mark?"
Så kiggede vi os omkring og så, at vi stod på plænen ved skolen.
Vores skole. Vi var der.
Vi kunne ikke se,
at vi stod, hvor vi havde gået i skole.
Det var tankevækkende.
Der går over 2.100 elever på Joplin High School.
Jeg har tænkt på fremtiden og ventet på, at noget stort skete.
I dag sker der noget stort.
Har du hørt noget om Joplin High School på 20th?
Vi har hørt, at Joplin High School er ødelagt.
Det er vanvittigt, og min dimission var i dag.
Når man hører tornadosirener, sker der som regel intet.
Så jeg tænkte: "Der sker intet."
Og den ene dag, hvor jeg siger: "Der sker intet…"
Tjek, en, to, tre, fire, fem.
Weather Channel, Mike Bettes. Amanda, det er Bettes. Hører du mig?
Joplin er ødelagt.
Vi har talt meget om uvejr midt i landet.
Nu ser vi bekræftelse på tornadoen i Joplin, Missouri.
Det her er direkte video.
Jeg har aldrig set noget lignende. Jeg mister pusten. Du godeste.
Det er frygteligt at se.
Jeg kan kun sige, at det ligner det, vi så i sidste måned i…
Undskyld.
…i Tuscaloosa.
Åh gud.
Mike, er du okay?
Du ser nogle forfærdelige ting, er jeg sikker på.
Ja, det er…
Jeg så det og tænkte: "Hold kæft."
Én fra Weather Channel bliver rørt og oprevet over ødelæggelserne.
Det er ægte.
Underligt at se det fra én, som ikke bor her.
En kraftig tornado jævnede en stor del af byen med jorden.
Næsten intet, får vi at vide, står tilbage.
Det er meget alvorligt, og det sker meget hurtigt,
så det er svært at få kameraer ind. Vi arbejder på det.
Den 23. blev jeg ringet op fra Fox 5-stationen i San Diego.
Og de spurgte, om jeg kunne rapportere,
for på det tidspunkt var landsdækkende medier ikke nået til Joplin.
Og jeg husker, at jeg tænkte:
"Hvis de andre reportere kan gøre det, så kan jeg også."
Goddag, meteorolog Chad Crilley direkte her i centrum af Joplin
i boligkvartererne, hvor vi så en stor tornado komme igennem.
Og der er omfattende skader.
De næste par dage sad han i studiet med mig.
Chad fik oplæring i netop det, vi laver her i Tornado Alley.
Jeg vidste, at Chad ville blive til noget stort.
Tak, Wolf. Godaften. Vi starter her i Joplin.
Den rekordstore F5-tornado har revet et 10 km langt sår her.
Efter tornadoen var Joplin på alles radar.
Joplin, Missouri, smadret af en tornado.
Det ser postapokalyptisk ud.
Og uvejret forventes at fortsætte i morgen…
Der kom nyhedsreportere fra hele verden.
Nogle huse blev pulveriseret.
Myndighederne erklærer undtagelsestilstand.
Medierne var der med kameraer overalt.
Det føltes, som om jeg havde et mål på ryggen,
og de sagde: "Ham. Film ham."
Sig og stav dit navn.
Jeg hedder Cecil Cornish. C-E-C-I-L C-O-R-N-I-S-H.
-Hvor gammel er du? -Sytten år.
-Går du i gymnasiet? -Ja.
Ja.
Da alle smed hattene op i luften, tænkte jeg: "Det lykkedes."
Jeg forventede ikke at dele min dimissionsdag
med en tragisk begivenhed i Joplin.
Det var ret svært.
Jeg ved ikke, om min ven Will Norton…
Han er forsvundet. Det er ret svært. Ja. Men…
Ja, så…
Der var sporadisk mobildækning.
Folk sms'ede og spurgte: "Er du okay? Hvor er du?"
Og da indså jeg, at ingen havde fundet Will.
Jeg kom hjem fra LA i går efter en lang, sjov weekend.
Det er Will Norton, 18 år.
Jeg går på sidste år på gymnasiet. Ingen tror på mig.
Jeg har mit studiekort.
Allerede en stjerne på YouTube med over halvanden million visninger.
Jeg kan ikke sove. Jeg er i for godt humør,
og jeg ved ikke hvorfor.
Han forsvandt søndag, da tornadoen ramte hans SUV.
-Kan du sige dit navn? -Ja. Tracey Presslor.
Og vi taler om…
-Min nevø, Will Norton. -Han var på vej hjem fra dimissionen.
Ja, sirenerne lød. Folk kørte i forskellige retninger for at søge ly.
Og han kørte. Min bror sad på passagersædet.
Og tornadoen løftede dem op i luften.
Han rakte ud og tog fat i min nevø og holdt om ham,
og Will begyndte at citere Bibelen og blev ved med at sige vers,
og tornadoen trak ham gennem soltaget,
mens min bror holdt fast i ham.
Jeg så, hvordan folk samarbejdede,
og håbede, at vi ville finde Will.
Folk ledte efter ham i dagevis og prøvede at finde ud af, hvor han var.
Vi tror, at han stadig er derude, men vi er bekymrede for,
at hvirvlen i tornadoen kan have ført ham højt op og længere væk.
Jeg beder folk i Joplin
mod Springfield, Nevada,
om at se på deres marker. Folk skal kigge i træerne.
Ikke kun efter min nevø, men mange folk er stadig savnet.
En yderst sjælden kødindtrængende svamp kaldet zygomycosis
inficerer ofre for tornadoen i Joplin, Missouri.
Sundhedsmyndighederne siger, at flyvende affald forårsager den alvorlige sygdom.
Otte personer har fået en sjælden type svamp,
og tre af dem er døde.
Steven var i koma,
og han fik en kødædende svamp, der dræbte folk.
Den åd hans knogler, hans hud og hans muskler.
Den ødelagde ham.
Infektionen skyldes en svamp, som findes i jord og rådnende planter.
Det er Ozark-bjergene, så tornadoen kom gennem så meget.
Det var næsten umuligt, at den ikke havde sådan noget med.
Svampen er ekstremt invasiv.
Det sorte, døde væv skal fjernes.
Steven havde fem procent chance for at overleve.
Jeg frygtede, at jeg ville miste min ven, som kæmpede for livet.
I min koma havde jeg den vildeste drøm.
Jeg vidste ikke, om mit hoved var skåret af,
og det var i live et sted, for jeg kunne ikke mærke min krop.
En påmindelse om Jordens kræfter, der venter på at blive sluppet løs.
Det føltes, som om jeg ventede på at tage et sted hen,
men ventestedet var et helvede for mig.
"Det kan ikke være virkeligt. Jeg skal væk herfra."
Den er ret sjælden. Jeg har ikke set et tilfælde i over 30 år.
Min mor og far talte med lægen, som om jeg ikke var der.
Men det var godt at høre deres stemmer.
Mine forældre blev skilt, da jeg var ni. Vi flyttede, og det knuste min far.
Han gik tilbage til sit gamle liv med stoffer og mistede sit job og sit hus.
Jeg løb hjemmefra, da jeg var 12.
Jeg boede hos venner og sov på sofaer.
Jeg ville have et liv som andre normale familiers liv.
Et stabilt hjem, aftensmad og den slags normale ting.
I min drøm sagde lægen: "Vi kan ikke bruge flere ressourcer på jeres søn.
Vi må opgive ham."
Jeg gik i panik, for jeg kunne ikke tale.
Jeg tænkte: "Jeg vil leve."
Jeg vågnede, og solen skinnede udenfor.
Jeg indåndede luft udefra, og det tog pusten fra mig.
Jeg kunne se, at det ikke var min drøm.
At vågne fra en koma er som at have ligget i en kiste i 100 år,
og Gud giver én chancen for at leve igen.
Det føles skørt. Det føles…
…som en baby.
Det gør ondt. Meget ondt.
Min mor og far kom ind, og de græd og var…
Min far sagde: "Jeg vidste, han ville klare det."
Og jeg har aldrig set Evan græde i mit liv.
Og da han og Dylan kom ind,
begyndte han at græde, og jeg forsøgte at opmuntre ham.
"Græder du?"
Og han sagde: "Du ser forfærdelig ud, mand."
Svampen overtog mig.
De skar et lille stykke af mig af, og svampen kom ikke tilbage,
så de skar det hele af mig.
Mine ribben, en del af min lunge, min lever.
Min højre brystvorte er væk.
Og de fjernede en del af mit hjerte.
Bortset fra det
har jeg stort set en strandkrop.
Ikke?
Mange gange troede jeg, at jeg ville miste min søn.
Det er et mirakel, at han overlevede.
Jeg vil bare hjem og finde mig til rette
og leve normalt igen.
Min far gjorde meget for at hjælpe mig gennem hele mit ophold, alle fire måneder.
Han var der hver dag.
Kærlighed er alt, man har brug for.
Man har ikke brug for andet i livet end familie.
Og jeg udnyttede det ikke før tornadoen.
Jeg så, hvor meget jeg behøvede dem, og de var der faktisk denne gang.
Det førte mig og min far tættere sammen.
Båndet er overraskende stærkt, når man har brug for det.
En følelsesladet dag for Steven Weersing, "Det vandrende mirakel."
Pressen kaldte mig Mirakeldrengen. Jeg forstod ikke, hvad et mirakel var.
Jeg følte mig ikke som et mirakel.
Selvfølgelig overlevede jeg det.
Jeg er ikke overrasket.
Overraskelse, skiderikker.
Folk siger, at den virkelige verden er hård.
Og jeg vidste ikke,
at et kvarter efter min dimission ville den ramme os og 2011-årgangen.
Det ramte os og mig som et angreb.
Eftersøgningen efter Will Norton er slut.
Liget blev fundet i en dam tæt på stedet, hvor tornadoen væltede Wills bil.
Åh gud. Fra 2011-årgangen. Mange minder.
For dem, der ikke har set den, Will har en YouTube-kanal.
Han har masser af videoer.
De inkarnerer Wills liv og hans entusiasme for at leve.
Will fortalte, at han fik et stipendium til en filmskole i Californien.
Jeg var så stolt af ham og glad.
Han ville være som Stephen Spielberg.
Jeg var ikke tæt på Will,
men da han fortalte om sin drøm, begyndte jeg selv at drømme.
I skal se, hvor mange der er. Det er vildt.
Han holdt en kæmpe Halloweenfest vores sidste år.
Det var nok et af højdepunkterne for alle.
Hans latter er overdrevet. Jeg kan høre den i mit hoved nu.
Farvel, venner.
Alt, hvad han gjorde, kom altid fra et godt sted.
TIL MINDE OM WILL NORTON
Alle blev påvirket af tornadoen.
Enten mistede de et familiemedlem eller en ven eller deres hjem.
Ingen slap uskadt.
Mine forældres hus var væk, men vores familier var okay.
Jeg går herop og ryger en cigaret, hvor vi stod.
Det var her, vi var.
-Vi sad sammen lige her. -Lige her.
Jeg føler mig taknemmelig.
Skyldig.
Hvorfor kunne vi rejse os og gå,
når mange andre ikke kunne, især børn?
Vi var så heldige.
Vi løb ud den vej, sprang ned og løb den vej.
Hold da kæft.
Jeg har hørt om PTSD, og hvordan det påvirker folk,
og jeg kan mærke mig selv vibrere, hvis du forstår, hvad jeg mener?
Det sker, når jeg taler om det.
Det er vildt.
Sommeren efter tornadoen arbejdede alle i området hårdt på
at få et normalt liv igen.
Jeg så skolen og tænkte:
"Vi var den sidste årgang på den skole.
Vi var de sidste, som dimitterede fra den bygning."
Væggene og gangene
og alle minderne er væk for evigt.
Det, I har gjort, og det, I har været igennem,
der er intet, der kan ske på en footballbane,
som vi ikke kan overvinde, hvis vi holder sammen.
-Er I med? -Ja!
Joplin Eagles!
Folk var begejstrede til den første footballkamp.
Joplin Eagles!
ØRNENES HJEM
Junge-banen blev ikke skadet i tornadoen.
På vej ind på Junge følte jeg en stolthed, da jeg så de fyldte tribuner.
Det havde jeg aldrig set på en fredag. Jeg tænkte: "Hold da kæft!"
Jeg ville selv ud og spille.
Joplin High School Football Eagles!
Der skete noget lort i vores samfund.
Kom så, Eagles!
Det havde været let for mange at flytte.
Joplin er bygget på minearbejde.
Folk tog deres egne motorsave og fik det gjort.
Det siger meget om Joplin.
Touchdown for Joplin Eagles!
Det var bemærkelsesværdigt at se, hvor mange der hjalp med genopbygningen.
Det anslås, at i alt 300.000 frivillige fra hele landet gav deres tid og energi.
Distriktet fik eleverne tilbage i skolen, uden at de gik glip af en skoledag.
-Joplin High School er genåbnet… -Velkommen.
…i det lokale indkøbscenter.
Det var anderledes mit sidste år, og vi havde forskellige kliker,
men mit lokalsamfund havde et godt sammenhold.
Nogle af livets stærkeste bånd er dem, som vi skaber,
når alt omkring os virker ødelagt.
Til indbyggerne i Joplin og 2012-årgangen,
vejen har været hård, og dagen har været lang,
men vi har i morgen,
så vi marcherer.
Vi marcherer sammen.
Præsidenten er normalt ikke til ens dimission.
Det er vildt. Det betød så meget.
Mit dybeste håb for jer alle er, at når I starter det nye kapitel i livet,
så tager I Joplins ånd med
til alle steder, I rejser til,
til alt, hvad I gør.
I kan være en påmindelse om,
at det ikke er meningen, at vi går alene.
At det ikke forventes, at vi møder modgang alene.
Tillykke. Må Gud velsigne jer.
Må Gud velsigne 2012-årgangen.
Må Gud velsigne Amerikas Forenede Stater.
Cecil Cornish.
Jeg er utroligt stolt af jer,
og jeg vil give hånd til så mange som muligt, okay?
Godt at se jer. Jeg er så stolt af jer.
Tak.
Godt at se jer.
Som 17-årig gik jeg op i blive valgt,
men det stærkeste er at vælge sig selv.
Nu, hvor jeg er ældre, er jeg åbenlyst homoseksuel.
Jeg leder en støttegruppe for queer-folk,
som nok havde det som mig som børn.
Som barn var tanken om at blive i min hjemby det værste.
Men jeg bor her nu.
Og jeg elsker Joplin.
Jeg elsker Joplin så højt.
Alt, jeg har gjort i mit liv, alt, jeg skulle igennem,
skete af en grund.
Far!
At blive far er det bedste i verden.
Det føles så godt,
for jeg troede ikke, at jeg nogensinde ville få det sådan.
"Det var det, jeg manglede og havde brug for."
Jeg vil give dem alt det, jeg ikke havde,
og mere.
Mine børn ser mig som en superstjerne.
Jeg elsker dem.
Efter tornadoen
eksploderede min selvtillid.
Kom med det.
Jeg fik et nyt job, som sender mig til nye steder.
Jeg flyver og kører i storbyer og møder nye mennesker.
Det havde jeg ikke gjort,
hvis jeg ikke havde oplevet Joplin-tornadoen.
Kom med det.
Jeg frygter ikke noget mere.
Hej.
-Godt at se dig, søs. -Flot bål.
-Tak. -Godt klaret.
Jeg vil sige, at Mac hjalp, men han er den samme gamle Mac.
Den oplevelse, vi deler,
Kaylee og jeg og hendes bror…
Vi vil altid være tætte på grund af den.
Det lyder som en kliché, men man skal
værne om den tid, man får med folk.
Fordi der er folk, som jeg aldrig så igen efter den dag.
Man bør ikke teste Moder Jord. Jeg bøjer mig for hende.
Hun er skræmmende. Det er helt sikkert.
DEDIKERET TIL DE 161, SOM MISTEDE LIVET DEN 22. MAJ 2011,
OG TIL INDBYGGERNE I JOPLIN.
STIGENDE GLOBALE TEMPERATURER FORÅRSAGER MERE EKSTREMT VEJR
OG ØGER RISIKOEN FOR KATASTROFALE KONSEKVENSER.
Tekster af: Mila Tempels