Downloaded from YTS.MX
Official YIFY movies site: YTS.MX
Vi var 2011 års avgångsklass på Joplin High,
och vi förberedde oss för examensceremonin.
Ett utbrott av tornador rasar över hela landet.
Tuscaloosa i Alabama förstördes av en kraftig tornado.
I en värld som drabbas av många naturkatastrofer
verkar vi nu gå mot en apokalyps.
Mina skolkamrater trodde att världen skulle gå under.
Det näst dödligaste tornado-utbrottet i USA:s historia.
Över 300 tornador.
Så vi kallade oss "Apokalypsens klass".
Camping säger att matematiska ledtrådar i Bibeln ger den 21 maj.
Det var löjligt för de flesta.
"Köp den här tidningen…"
-Det kan bli det sista du gör. -Alla pratar om det.
Vi ville samlas allihop den kvällen.
-Tre minuter till start. -Fem, fyra, tre, två, ett.
SLUT
Vi lever fortfarande!
Det var lite olycksbådande att vi firade livet
bara 24 timmar innan det värsta som kunde hända.
-Det är en tornado. -Vart går vi? Den omringar oss.
Herregud!
Snabbt! Hoppa in!
TWISTER:
TORNADON I JOPLIN
Förutsägelser om världens undergång har kommit och gått.
Apokalypsen uteblev den 21 maj.
Camping förklarade att en andlig domedag…
Den dagen började ganska tufft.
Jag vaknade med en rejäl baksmälla.
Vi hade en stor fest. Vi kallade den "Staying Alive"-festen.
Världen skulle gå under. Den skulle upphöra att existera.
Och vi tänkte bara dricka till nästa dag.
Mac var bakis.
Jag ville ha fet pizza, men han ville inte höra talas om det.
Var den stämd?
-Va? -Var den stämd?
-Inte riktigt. -Okej.
Jag dejtade Mac.
Vi hade musiken gemensamt.
Mac var lite av en vädernörd, vilket jag tyckte var jättegulligt.
Så jag hängde bara på.
Janice Huff har mer information om vädret. God morgon.
Just nu händer det inte så mycket. Men ingredienserna finns där.
Perfekta ingredienser den här tiden på året för tornador.
Jag gick ut.
När jag tittade upp var det blå himmel åt alla håll.
Det var bara en storm som kom västerifrån, en enda.
Det fanns ett stort cumulonimbusmoln.
Men överdelen sträckte sig så högt upp i atmosfären
att man inte såg toppen av det.
Det var ett säkert tecken på en kraftig åskstorm.
Tekniskt sett var jag en amatörstormjägare,
för jag har följt massor med stormar.
Jag hade aldrig sett nåt liknande.
Det chockade mig totalt.
Mac tittade på radarn.
Jag minns att han pekade på den och sa:
"Om nåt spottar ut en tornado är det en sån här cell."
Jag frågade Kaylee och hennes bror: "Vill ni åka och kolla?"
Det var liksom självklart. Det behövdes inte sägas.
"Ja, vi åker."
Den 22 maj 2011 flög min mamma och jag
från San Diego i Kalifornien till Joplin i Missouri.
Jag var annorlunda än andra barn.
Många ungar var ute och spelade fotboll eller tittade på tecknade serier.
Jag ville bara titta på Weather Channel eller själv presentera vädret.
Chad Crilley här, live från Big Bear, Kalifornien, där det har snöat kraftigt.
Det svåra vädret fortsätter i södra Kalifornien.
Känner du dig som en superstjärna?
Jag presenterade väder som barn och tonåring.
God morgon. Titta på det här. Vi börjar morgonen med…
Jag visste nog mer om väder än vad de flesta trodde.
Jag var särskilt intresserad av tornador.
-Du måste komma längre bort. -Jag vet vad jag gör.
Första gången jag såg Twister väckte den min nyfikenhet
på vad som krävs för att nåt så våldsamt som en tornado ska bildas.
Men också hur det känns att uppleva en personligen.
Det blir uppemot 20 grader varmt idag, så vi får en riktigt fin dag.
San Diego-vädret började tråka ut mig.
Min dröm var att presentera riktigt väder.
Jag ville åka till det så kallade Tornado Alley i mellanvästern,
det område som drabbas av flest tornador i världen
på grund av förhållandena där.
Varm och kall luft möts
och orsakar otroligt starka rotationer, vilket skapar tornador.
Jag sa inget till min mamma
och mejlade flera tv-meteorologer i mellanvästern.
Jag fick ett svar.
Det blev en väldigt dyster kväll i området
med flera åskstormar i centrala Texas.
Det var från meteorologen Doug Heady på KOAM i Joplin.
Det blir ganska otäckt efter midnatt.
Chad ville komma till Tornado Alley och jobbskugga lite.
Han skickade videor också.
Efter månader av planering: KPPRLA Vädercenter.
Han hade en studio i garaget.
Meteorolog Chad Crilley här…
Jag såg att Chad var seriös. Men eftersom han var 13,
var jag ju tvungen att prata med hans mamma.
Jag blev lite förvånad och undrade vem han var.
Och var ligger Joplin?
Chad sa att han ville åka ensam.
Jag sa: "Nej, jag följer med."
Våra största tornador inträffar alltid i maj,
så jag sa att 22, 23 och 24 maj får vi säkert hårt väder.
Så de bokade flygbiljetter.
Chad hade fönsterplatsen, och han tittade på mig.
Han sa: "Mamma, vädret uppför sig märkligt just nu."
Vi började nedstigningen till Joplin. Det var ganska skakigt.
Vi flyger igenom ett turbulent område. Kaptenen…
Chad sa att hotellet hade ett skyddsrum.
Jag tänkte: "Vad tusan pratar du om? Vadå skyddsrum? Vart ska vi?"
Den söndagen var det vackert väder.
Jag lämnade kyrkan, tvättade min bil och tänkte: "Vad fint det är ute idag."
Joplin…
Joplin är intressant.
Joplin är som spännet i Bibelbältet, inte bara bältet.
Det finns lika många kyrkor som McDonald's lite överallt.
År 2011 gick jag tredje året på high school.
Jag satt med de kristna eleverna.
Jag måste dölja att jag var gay.
Det här är vad som hände med Hollys ansikte.
Visst är hon snygg?
Nej. Det här läppstiftet?
Jag hade JC Chasez-hår eller nåt från NSYNC-perioden. Grymt.
Jag älskar Jesus och jag älskar Gud,
men jag visste inte om hans folk älskade mig.
Jag blev mobbad i skolan.
Tjejer skrev "queer" på lappar som de knäppte iväg mot mig.
De var så elaka.
Jag tänkte alltid: "När kommer Gud och för bort mig?"
Jag hatade att vara här.
Det här är KZG Newswatch med Chad Elliott och Josh Marsh.
Joplin Highs examensceremoni hålls på Missouri Southern State University.
För studenterna är det en stor dag.
Jag skulle ta studenten.
Alla skulle skiljas åt och gå vidare till nästa fas i livet.
Det var spännande.
På Joplin High fanns alla möjliga grupper.
Jag platsade nog i kategorin idrottskille.
Det fanns över 2 100 elever på Joplin High School.
Med så många elever är det svårt
för vem som helst att bli en av de populäraste.
Och de sociala skillnaderna är mycket distinkta.
Det här är historien om de populäraste eleverna på Joplin High.
Will Norton här, för JET-14.
Min kompis Will hade Youtube-kanalen willdabeast
med ett gäng siffror eller nåt.
Jag följde den inte. Men vi var kompisar.
Men Will gjorde en video med mig.
Vi har Keegan, tjejernas idrottskille.
Det är… Jag vet inte.
Will gjorde mig till en donjuan,
och andra såg mig nog så då, och jag kanske var det också.
Jag går i high school. Jag kan vara ihop med flera personer.
Passningsmottagare på 1,85 m, 60 kg, senior,
nummer 85, Keegan Henry!
Som lagkapten i football fick man tjejer.
Jag älskade att spela.
Strålkastarna på fredagskvällarna. Märket på tröjan. Det var speciellt.
Jag ville inte gå på ceremonin. Den var fånig för mig.
Min syster retade mig för att skjortan var skrynklig.
"Jag stryker inte skiten. Jag vill bara komma iväg."
Stormarna kommer västerifrån, så vi körde mot de öppnare områdena i Kansas.
Tornador skapas inte i alla åskstormar,
men när förhållandena är perfekta händer det.
Ju kraftigare en åskstorm blir, desto mer börjar den rotera.
Det kallas en mesocyklon.
När den når en viss punkt bildas en tornado.
Det är som magi.
Det är fantastiskt.
Det största antalet tornador bildas på slätterna öster om Klippiga bergen.
Att växa upp i Tornado Alley betyder att tornador hör till vardagen.
Man hörde tornadosirener varje år.
Men ingen oroade sig särskilt mycket.
De fick bara några kor att studsa runt på ett fält.
Kaylee och hennes bror Eric kollade in stormar med mig flera gånger.
Vi lyssnade bara på musik och körde.
Mac är min totala motsats på många sätt.
Det var fascinerande att fråga vad han tänkte på
och få svaret, helt ärligt: "Ingenting".
"Hur är det möjligt? Hur kan du tänka på ingenting?"
Jag hade minst ett dussin tankar i huvudet hela tiden,
men jag kunde stänga av dem.
Heavy metal.
Det är som en smocka.
Och det tömmer mitt huvud, tror jag.
Jag hade precis tagit kandidatexamen i matematik, beräkningsmatematik,
informationsteknologi och datavetenskap.
Men när jag var yngre hade jag svårt att få vänner.
Jag antar att jag saknade självförtroende.
Jag försökte umgås med människor som jag kände mig trygg med.
Min bror Eric och jag…
Han är min bästa vän.
Och Mac fick mig att slappna av.
När vi närmade oss Kansas
stannade vi på en bensinstation
och tittade på stormen.
Vi var några kilometer från Joplin.
Och vi tog fram våra kameror för att spela in om det skulle hända nåt.
Jag var en adrenalinjunkie, antar jag. Jag var alltid ute efter spänning.
Jag visste för lite om det jag höll på med.
Det var lite oansvarigt av mig. Men det var spännande.
Det var ett äventyr varje gång.
Joplin High School hade så många studenter att examensceremonin måste flyttas.
Så den hölls på Missouri Southern State University, strax utanför stan.
Mina damer och herrar, låt oss hylla Joplin High Schools avgångsklass år 2011.
Vi ber er att stänga av era mobiltelefoner,
så att alla deltar i ceremonin.
Jag vill först presentera våra…
Jag messar Will och skämtar om talarna
och pratar om allt utom ceremonin.
Tack, 2011 års avgångsklass.
"Skynda på. När är det slut?"
För vi var totalt uttråkade.
Jag har tänkt mycket på framtiden och på vad som väntar.
Fram till nu har jag vetat var jag skulle vara om tio år.
Här i Joplin, Missouri, i skolan, i väntan på att nåt stort ska hända.
Idag är det där stora.
Tack.
FM 102,9, AM 1310, News Talk, KZRG.
En tornadovarning gäller till kl. 21.00.
Vi har en förhöjd risk för tornador och farliga åskstormar.
Den eftermiddagen åkte jag till mitt jobb i en yoghurtglass-butik. CherryBerry.
MÅNGA SMAKER MASSOR MED TOPPINGS
Det var massor att göra och jag minns att jag tänkte:
"Bästa läget för yoghurtglass? När det är tornadovarning."
På den tiden struntade folk i stormar om det inte var tornadovarning.
Men när vädret blev riktigt hårt trodde jag att det var världens undergång.
Det låter galet, men det lät så överallt på den tiden.
I filmer, som i 2012.
Det är uppstigandet. De dygdiga är i himlen…
Till och med Simpsons skämtade om uppstigandet.
I kyrkan fick vi höra att det skulle komma.
Det jag var mest orolig för var att bli kvarlämnad.
Vi har många vädervarningar.
Tornadovarningar i rött, och gult som visar kraftiga åskstormar.
Det var runt kl. 16.20.
Och jag hörde ett knarrande.
Det fick mig att tänka: "Allt prat om en tornadovarning kanske är på allvar."
När vi hade landat och körde till vårt hotell
messade jag Doug och sa att vi var i säkerhet.
Men till min förvåning svarade han inte.
Det var lite märkligt för Doug brukade alltid svara snabbt.
Vi hittade ett öppet matställe.
Och när vi gick in var vinden jättesvag.
Och det hördes inget fågelkvitter alls.
Det låg en känsla i luften av att nåt stort skulle hända.
Vi satte oss för att äta, och det var ganska fullt.
De visade en basebollmatch.
Han svingar på tre och noll, och han siktar på det högra hörnet.
Jag tittade på Chad, och han satt fastklistrad vid sin telefon.
Jag tittade på radarappen.
Jag såg en supercell som var på väg in i sydvästra Missouri.
Jag var uppspelt. Vi skulle få dåligt väder,
vilket var varför jag åkte till mellanvästern.
Herregud, titta hur molnen rör sig.
…av ett roterande moln på County Road. Det rapporteras…
Bildar det en molnslang?
-Blir det en molnslang? -Ja, det ser så ut.
Den är på väg mot marken.
Den roterar också.
Den kommer ner.
Hörni…
-Den försöker nå marken. -Den försöker.
Det var…
…olikt nåt jag nånsin sett.
Vi hade gjort det här flera gånger, men nåt var annorlunda.
…Columbusområdet. Vi har nu tre färska molnrapporter.
Det kan rotera hit om…
Hörni.
Det fluktuerar verkligen…
Jag fick kalla kårar. Håret reste sig över hela kroppen.
Nånting kändes fel. Så jag frågade killarna: "Ska vi åka?"
…utanför Riverton.
Ska vi åka?
Kanten på stormen var så svart. Allt med den sa mig:
"Det här är en jättekraftig åskstorm."
Vi är exakt nordost om var den kommer att nå marken. Vänta…
Sen kom det meddelande på radion.
Lyssna.
En tornadovarning är utfärdad.
En tornado är på väg mot den norra delen av Joplin…
Vi är precis nordost om den. Vi måste åka härifrån.
Radarn visar en tornado.
Vi åker.
-Den är där. -Herregud, den är där.
Ja. Den är här.
Jag satte min mobil på instrumentbrädan så att den riktades rakt upp.
Vart ska jag köra?
Hagel stora som golfbollar.
Herrejävlar.
Om vi tog oss söder om den skulle vi få en bra utsiktspunkt.
Vi skulle komma bort från haglet.
-Vi måste sätta oss i säkerhet. -Ja, det måste vi.
Virvlar dras in i vinden. Rotationen blir snabbare.
Sakta ner. Det finns en ramp på det här tågspåret.
En tornado kan bildas nån kilometer bort eller ovanför oss.
Det här kan utvecklas till en tornado nu.
Vi stannar här, på den här jävla kullen.
-Titta på allt det där. -Ja.
Kliv ur.
Jag stannar i bilen så vi kan dra direkt.
Varningssirenen satte igång.
Jag hade aldrig hört nåt liknande.
Det betydde att en tornadovarning hade utfärdats.
Och han sa att han skulle gå ut och kolla.
Jag vände mig till kunderna bredvid mig och sa:
"Vi kom precis från San Diego. Är det här nåt vi behöver oroa oss för?"
De försäkrade mig att det inte var nåt att oroa sig för.
När jag hörde det från Joplinbor tänkte jag:
"Okej, jag fortsätter äta. Det är ingen fara."
Jag la direkt märke till hur mörk himlen var.
Den hade också en starkt grön nyans.
God kväll.
Tornadosirenerna fortsätter. Ni kan nog höra dem i bakgrunden.
Där hör ni dem.
Det är dags att söka skydd om ni befinner er i Joplinregionen.
Det är definitivt dags.
Det jag såg sen skrämde livet ur mig.
Hitta den våldsammaste tornadon nånsin och lägg den i en radarbild.
Att se monstertornadon röra sig på väg till stan…
Jag trodde att vi skulle dö.
Chad rusade in, grabbade tag i min arm och sa: "Mamma, vi måste ta oss härifrån."
"Det är okej. Folk här säger att det här är vardagsmat. Oroa dig inte."
Jag var så frustrerad och ville bara skrika så högt jag kunde:
"Vi kommer att dö om vi inte tar skydd."
Jag var 13 år, hade en ljus röst
och försökte säga till de vuxna vad de skulle göra.
Cardinals leder sex…
Vi avbryter programmet för en vädervarning.
God kväll, allihop. Meteorolog Doug Heady här…
Tv-apparaterna i restaurangen bytte till den lokala väderkanalen
med Doug Heady på KOAM.
Det här är nu en bekräftad tornado på marken.
Att höra Doug säga att den nått marken
bekräftade det jag såg,
men det gjorde det också verkligt.
Då förstod jag att det var illa.
Och vi reste oss upp och sprang.
Ni måste ta skydd. Situationen är farlig med en tornado som nått marken.
Jag var i sändning och tornadon utvecklades så snabbt.
Jag såg på radarn att det var en enorm, destruktiv tornado.
Och att den rörde sig österut, rakt in i stan.
Vi tittar i vår tornkamera.
Det är en mycket olycksbådande himmel.
Men jag såg ingen tornado på bilderna från tornkameran.
Jag panorerade fram och tillbaka och försökte hitta den.
Jag såg bara en mycket mörk, grå, svartaktig vägg.
Vi tittar västerut, och man kan se att den kan vara där
i det där regnbältet.
Det tog mig några sekunder att förstå att det var en regninbäddad tornado.
Den är inbäddad i kraftigt regn, så den syns inte.
Mycket kraftfulla tornador har potential att bädda in så mycket fukt
att de blir regninbäddade.
Jag visste att de flesta inte skulle förstå
att det fanns en monstertornado bakom den där väggen.
Vi stannade vid ett grusparti och filmade medan vi tittade.
En jävla tornado är på väg att bildas precis där.
Precis där.
Titta på rotationen där borta.
Herrejävlar. Herregud! Titta hur molnen rör sig.
Det blir svart.
Himlen blev svart, som om solen hade släckts.
Det liknade inget annat jag hade sett. Svart mitt på dan.
Det var som en solförmörkelse.
En enorm storm blockerade bokstavligt talat solljuset.
Såg ni det där?
Ja, vi åker nu.
Mac, hoppa in!
Balla inte ur.
Det är det värsta man kan göra.
Vi förlorar greppet över vad som händer.
Vi har inget val.
Det gick från att jaga stormen till att den jagade oss.
Ser ni vad som finns där framme? Den kommer mot oss.
Så här kan du göra för att skydda dig och familjen.
Om du är i en bil, lämna den omedelbart. Sök skydd inomhus.
Jag var 16
och körde runt med mina kompisar Evan, Dylan och hans bror Doug.
Evan spelade Tech N9ne på radion.
Det var läskiga vibbar.
Min lillebror ville åka och köpa några saker.
Vi skulle bara hänga och allt skulle vara coolt.
Vi tog bakvägar för vi undvek de större vägarna.
Vi kan såklart bakvägarna på våra fem fingrar.
I high school var jag nog en ensamvarg.
Jag blev utslängd från skolan för jag hamnade i trubbel jämt.
Jag hade viktigare saker att göra, som att cykla och röka gräs.
BMX-cykling var mitt liv.
Jag skaffade alla pengar själv och byggde min cykel.
En tonåring som försöker få ihop pengar… Det är tufft.
Min pappa messade mig: "Det är en tornado. Se upp."
Och jag sa:
"Det finns inga tecken på nån tornado. Vi ses senare."
Och jag kanske är korkad,
men jag hade sett Trollkarlen från Oz, och det såg inte farligt ut.
Två minuter senare blev det mörkt på nån sekund.
Sen blev himlen kolsvart…
Man såg inte ens handen framför sig.
Bara mörk död.
Det såg ut som nåt jag aldrig hade sett förut.
Det var…
…helt sjukt.
Tornadosirener igen.
Tornadosirener ljuder igen i Joplin.
Där hörs tornadosirenerna.
Vi måste verkligen ta oss härifrån!
Vi måste ta oss härifrån, för fan.
Se upp bakom oss.
-Herregud. -Herregud!
-Åh, Gud! -Den är precis bakom oss.
Jag tittade i min lilla sidospegel.
Och jag såg ett mörkt, massivt monster.
Ett mullrande hördes, som om moder natur var hungrig.
Stormen förflyttar sig österut.
Mot MSSU, strax norr om Joplin,
där examensceremonin pågår just nu.
Den ligger i princip i stormens väg.
Cheyenne Nooney.
Efter ceremonin hålls en stor fest.
Gör er redo.
Det är avskedsfesten där alla samlas för sista gången.
Amber Cantu.
Jag skulle vara dj, så jag var glad.
Och Will såg också fram emot det.
William Norton.
Jag är i slutet av alfabetet.
Andrew Keegan Tinney.
Så efter mig var det nästan över.
Jag stannade för att ta bilder med Will och andra klasskamrater.
Min familj åkte hem.
När vi kommer ut efter ceremonin finns det en tornado.
Pappa ringer och säger att det hörs varningssirener för stormar.
"Du måste komma hem."
Hans röst var… Han ville ha mig hemma.
Min pappa är chef för ambulansdistriktet här.
Pappa lärde oss barn att alltid vara redo för vad som helst.
Så jag hade gått en räddningsarbetarutbildning.
Om min pappa var orolig för stormen visste jag att jag måste köra hem direkt.
Men kön med bilar var lång. Jag tänkte: "Fan, jag väntar inte."
Jag körde ut över gräset och trottoarkanten och åkte hem.
Det här är en farlig vädersituation.
Gå in i era tornadoskydd nu. Gå ner i källaren.
Regnet blev kraftigare.
Det blir värre och värre längs vägen hem.
Vi har bekräftade iakttagelser.
Se till att det finns filtar i tornadoskyddet,
en batteridriven radio, ficklampor.
Oavsett om det är i ert hem, som i badrummet.
Oj, kära nån.
Vi har rapporter om en multivirvel-tornado
på marken i västra Joplin.
Cellen rör sig österut i 32 km/h. Mycket långsamt.
Mamma!
-Många rapporter om skador. -Mamma!
Ni måste söka skydd.
…farorna. Vi vet var stormen är.
Jag jobbade vid kassan och min chef sa:
"Kan du ta in alla bord och stolar innan de blåser bort?"
Jag började langa in möblerna.
Himlen var i alla möjliga konstiga färger.
Luften kändes helt stilla, och det var en helt sjuk känsla.
Jag tittade bakåt mot butiken till vänster,
och det enda jag såg var en enorm vägg.
Jag glömmer aldrig ljudet. Det var så högt.
Det var ett skrämmande, mullrande ljud.
Jag rusade in igen och började skrika på alla vuxna.
Jag beordrade folk och sa åt dem vart de skulle gå.
Det kändes som om jag rörde på marionettdockor.
Jag skrek: "Lyssna på mig, annars dör ni."
Ett par försökte gå därifrån. "Stanna här", sa jag.
De sa: "En tornado kan krossa det här stället,
och vi tänker inte dö i en yoghurtglassbutik."
Sen slocknade lamporna.
Gatubelysningen har slocknat.
Vi har många rapporter om strömavbrott.
Så ser situationen ut när den här tornadon…
Käre Jesus, skydda mig.
…vi ser det också.
-Herrejävlar. -Herregud!
-Det här är illa. -Herregud!
Strålkastarna är det enda som lyser upp vägen.
Träden böjdes ner. Det som dök upp i mitt huvud var dinosaurier.
Nåt enormt som går genom träden.
Fullvuxna, stora träd flög över gatan.
En träffade bilen, och Evan körde med den på taket.
Vindrutan var borta, så det regnade in i bilen.
Evan sa: "Vad ska jag göra?"
Han gasade på, för han trodde att den var bakom oss.
Så vi körde längre in mot en tornado.
Tornadon var exakt där, på väg att nå oss.
Vår tornkamera fick en rejäl smäll.
Vår tornkamera var uppsatt i centrala Joplin.
Jag tittar från tv-stationen 15 kilometer utanför stan.
Återigen, tornadon är inbäddad i regnet.
Den är svår att se just nu.
Jag hoppas att den avtar snabbt.
Men den blev bara kraftigare och kraftigare.
Den nådde marken och var 1,5 km bred.
Den nådde sin toppstyrka i centrum av Joplin.
Man kan se bråte, så vindarna är väldigt starka.
Jag ska visa er på radarn.
Bollen med bråte på radarn visade att den ryckte upp hus.
Den ryckte upp träd.
Jag visste att läget var mycket allvarligt.
Den sög in kraftledningar.
Den kom ikapp oss.
Vi flydde för våra liv från tornadon.
-Vart åker vi? -Jag vet inte!
Den är… Kör hitåt, för fan.
Vi åker ifrån skiten!
Herregud.
Jag trampade gasen i botten.
Vindstötarna är enorma.
De kastar nästan bilen av vägen.
Den slukade all tankeförmåga jag hade…
…om det värsta tänkbara scenariot och hur vi skulle undvika det.
Mitt naiva jag trodde att jag hade ett uns av kontroll.
Titta på vinden. Titta på det där kraftiga regnet.
Regnet förflyttar sig ditåt.
Regnet började avta, och den började röra sig åt sidan.
Vi såg hur den roterade framför oss.
-Molnen flyttar sig åt andra hållet. -Herregud. Rotationen är enorm.
Jag ser det och tänker: "Okej, vi kommer att flyga."
Herregud. Kolla på det där.
Vi sitter i en bil. Vi ligger risigt till.
Vart ska vi åka? Regnet… Vinden är hemsk.
-Vart åker vi? Den är runt oss. -Kör till den jävla…
Kör till Alp's! Det är närmast. Vi måste komma inomhus.
Kaylees mobil låg på instrumentbrädan.
Jag visste att den var viktig. Jag la den i fickan.
Vi drar nu, för fan!
Hoppa in!
Hörni!
Snabba på!
…en multivirvel-tornado rapporterades för tio minuter sen, så stormen är…
…på sin väg när den fortsätter österut.
Vi sprang in i en lugn butik.
Det börjar bli riktigt illa här ute. Riktigt illa.
Vi måste nog ta skydd, allvarligt! Vi måste ta skydd.
Folk tog oss inte på allvar först.
Kan vi ta skydd nånstans här?
-Här inne? -Ja!
Vi måste komma bort från allt glas!
Vi visste vad som väntade.
Den var på väg rakt mot oss, och det var ett monster.
Och folk hade ingen aning.
-Finns det ett bakre rum eller nåt? -Det är…
I kylrummet.
-Vi går in. -Kylrummet.
-Det här är illa. -I kylrummet.
Kylrummet var exakt var vi borde befinna oss.
Dörren började flyga upp.
Eric sprang dit för att stänga den.
Eric, kom hit för fan.
Vi måste in i kylrummet.
-Kom igen nu. Kom hit! -Kom hit!
-Ställ er här inne allihop. -Gud, det här är inte bra.
Vi kurade ihop oss där man fyller på isglass.
Jag visste att vi var illa ute.
Kaylee satt på huk för att vara så lågt ner som möjligt.
Och jag kramade henne bakifrån.
Eric var till höger om mig, och Mac var bakom min rygg.
Jag hade armen runt Eric.
Så vi bildade som en mänsklig vikt.
Vi hörde flaskorna skramla mot varandra.
Byggnaden vibrerade.
Det var skrämmande.
Väldigt läskigt.
Den kom närmare, och mullrandet blev högre och högre.
Jag minns alla tornadoövningar som jag gjort i skolan.
Sätt huvudet mellan knäna. Händerna bakom nacken.
Jag minns att jag tänkte: "Jag måste skydda folk."
Det fanns en familj på sju personer.
Jag sa: "Jag vill att familjen går till badrummet."
För den hade inga ytterväggar.
Men jag fick inte plats där.
"Vart ska jag ta vägen?"
Jag kom ihåg att det fanns ett förråd, men den hade två ytterväggar,
vilket gjorde oss mer utsatta.
Det fanns två andra tonåringar i rummet med mig.
Cement började falla sönder under fötterna.
-Jag har lock för öronen. -Helvete.
Trycket i öronen förändrades.
Hörni! Den är här!
Herregud…
Och sen ett jättehögt ljud.
Det lät som…
Och det nästa man ser…
Allt försvinner.
Väggen framför oss sprack sönder.
Jag såg en vägg av saker som flög runt framför mig.
Jag såg ett träd flyga förbi.
Jag såg en släpvagn som flög förbi.
En bil trycktes upp mot byggnaden och höll upp väggen.
Jag såg varje del av byggnaden falla isär i slow motion.
Saker flög runt, väggarna trasades sönder,
taket slets bort.
Jag tittade dit och väggarna var borta. Jag såg rakt ut i gränden.
Jag såg bara en vägg av vind.
Aj! Det gör så ont!
Gode Gud!
Det var så våldsamt. Som att bli sandblästrad på ryggen.
Saker flög bokstavligen runt i himlen.
Jag såg en stor vit blixt.
Ett cementblock från byggnadens konstruktion
träffade mig i huvudet.
Vi blev bombarderade med glas och grus.
Det lät som när…
Det lät som när pilar träffar en piltavla.
När kommer en projektil spetsa mig?
Borra sig igenom min hals? Eller träffa min bror eller Mac?
Jag trodde att jag skulle dö av ljudet. Det var så högt.
Ett enormt rytande.
Vi kör igenom tornadon och bråte flyger omkring inne i bilen.
Vi blir träffade av stenar.
Glasskärvor som krockar och skär oss.
Den drar ut luft.
Jag säger: "Ta på er säkerhetsbältet."
Vi kör in i den. Vi kanske inte kommer ut igen.
Vi var så rädda för att mista livet.
Vi bara skrek upp i luften:
"Gud, du är allsmäktig. Gud, lys med ditt ljus runt mig."
"Skydda oss med ditt ljus."
Den blev bara kraftigare och kraftigare.
Och så helt plötsligt
slutade det.
Jag tittade upp.
Och jag såg en klarblå himmel.
Vi var i ögat.
Och jag kunde inte tro mina ögon. "Jösses, det finns en himmel."
Jag såg virvlar i mitten av den.
Det var helt otroligt.
Tornador som har ett öga är enorma. De är monster.
Att vara fast i den här stunden av lugn,
den här lilla tunneln,
helt omgiven av kaos…
Det var första gången som jag
tvingades att inse: "Jag har aldrig total kontroll."
Rör er inte! Fortsätt huka er ner!
Res er inte upp!
När det lugnade ner sig i ögat trodde många att det var över,
men vi visste att det skulle bli en andra halvlek.
Fortsätt att ta skydd.
Vi kan se tornadon på marken från vår tornkamera.
Vi fortsätter att spåra den.
Det här är en oerhört farlig situation.
-Vi ska fortsätta spåra stormen. -Jag tror inte den träffar vår station.
Knäcktes ett träd?
-Vi går in. -Ner på golvet, allihop!
Nu börjar det.
Åh, Gud!
Jesus, himmelske fader!
Om ni kan höra oss, om vi fortfarande är…
-Vi är ur sändning. -Ja.
Vi är ur sändning.
Det här är en mycket farlig situation.
Tornkameran la bara av. Den träffades av bråte eller en blixt.
Tornkameran la av och det kändes hemskt
att inte kunna berätta för folk vad som pågick.
Är folk i säkerhet? Tar de skydd?
Jag försökte ta reda på vad som pågick.
Jag kände bilen glida över vägen och sen lyfta.
Den snurrade runt i sidled,
och sen slungades den ut och flöt iväg.
Jag tittade på alla och liksom tog farväl med blicken.
Som att jag skulle dö.
Dylan höll om mig.
Han höll i mig.
Tornadon slet loss mig från honom,
och jag sögs ut ur bilen.
Jag flög inuti tornadon.
Jag låg i fosterställning och skrek.
Gravitation existerar inte där. Det är bara rymd.
Jag tänkte tillbaka på mitt liv.
Det hade hänt mycket i mitt liv.
Jag kom ihåg precis allt och tänkte: "Herregud."
Jag accepterade mitt öde och…
Och sen såg jag ljuset.
Jag var tonåring och tänkte: "Det är uppstigandet."
"Gud lyfter upp sitt folk och för bort dem."
"Om det är världens undergång, vill jag inte bli lämnad kvar."
Jag släppte taget för att bli bortförd.
Jag kände min kropp lyfta från marken.
Jag känner att min bror lyfts upp.
Jag vägrade åka hem utan min bror.
Jag släppte taget om personen bredvid mig, la min arm runt hans hals
och drog in honom under mig.
Men sen kände jag vind mellan Mac och mig.
Så jag visste att Mac också sögs upp.
Han höll i mig så hårt han kunde, och han var i luften.
Mac!
Jag vet inte hur länge jag orkar hålla i.
Det kändes så hopplöst att inse
att en av oss inte skulle klara sig.
Jag kände mig helt lugn just då.
Jag var väl bara redo.
Vi sa att vi älskade varann, och vi väntade på att dö.
Jag är i en tornado!
-Hör ni mig? -Vi hör dig.
En polis är skadad!
Bekräftad tornado på marken. Den rör sig mot sydost.
Bataljon 1 rekommenderar att avvakta 5 till 10 minuter
tills den passerar, innan sökandet inleds.
Herregud!
Vi lever!
Vi lever, för fan!
-Vi lever! -Vi lever!
För en bråkdels sekund tänkte vi: "Ja, vi lever!"
Och sen bleknade det snabbt.
Vad gör vi nu? Vad fan ska vi göra nu?
Vi väntar.
-Vi springer härifrån! Nej! -Nej, sitt kvar!
När vi såg oss omkring
var allt borta.
Det var världens undergång.
Jag går ut och ser stan explodera.
2,5 km åt båda håll – ingenting.
Alla hus var förstörda. Alla träd var borta.
Jag minns att jag skrek.
Jag trodde att uppstigandet hade skett.
Och eftersom jag var gay tog Gud inte mig.
Jag ville hitta mina föräldrar.
Men jag visste inte om de var vid liv.
Och sen, jag…
Jag var tvungen att ta mig samman.
Vi har en nödsituation.
Vi behöver all personal. Vi har döda och folk som sitter fast. Ring in alla.
2-70, status?
Södra Main Street är helt borta. Total ödeläggelse.
Hela byggnader är borta, många personer skadade.
Uppfattat. Vi försöker skaffa hjälp så snart som möjligt.
Vi tog skydd i restaurangens kök och väntade på tornadon.
Men den stundande undergången kom aldrig.
Jag förstod inte varför restaurangen inte träffades.
Jag hade kanske varit överdramatisk och överreagerat.
Mamma och jag gick till hotellet tvärs över gatan.
Mobilerna fungerade inte, så vi fick inte tag i Doug.
Jag satte på radion.
Er värsta mardröm har kommit till Joplin.
Vi hörde om allt som pågick 500 meter från där vi befann oss.
Tornadon gick rakt igenom Joplin.
Den började precis vid delstatsgränsen och rev upp en stor väg genom stan.
Vi såg en bil köra fram till hotellet.
Och det såg inte ens ut som en bil.
Den såg ut som nåt ur en skräckfilm eller som om den hade varit i krig.
En man klev ur bilen, och han mådde inte bra.
Han blödde och…
Man såg att han var i chock.
Han sa: "Joplin är borta."
Husen är borta. Träden är borta.
Bilarna är borta. Byggnaderna är borta.
Då förstod jag att det var mer än jag hade kunnat föreställa mig.
Joplin kommer att behöva mycket hjälp.
När jag kom hem stod pappa i garaget med sin radio.
Vi har folk som bara skriker. Vi behöver hjälp så fort det går.
Hundratals människor är skadade.
Pappa sa: "Gå och klä på dig."
Så jag springer in, kastar av mig mössan och kappan,
och inom några minuter är vi ombytta och redo.
Vi hoppar in i pappas arbetsbil.
Vi åker till var stormen hade gått igenom Joplin.
Kaylee! Kaylee, var är du?
Hallå?
Kaylee, jag har dig.
Kaylee, jävla helvete.
Fan, det här suger.
Blixten slog ner i marken runt omkring oss.
Så nära att ens hår reste sig.
Det var total galenskap.
Nerverna på bristningsgränsen. Vart går vi?
Vart ska vi gå? Var är huset? Nån!
Herregud, våra familjer.
Tornadon gick rakt över min mammas hus, och Kaylees och Erics föräldrars.
Herregud.
Vi kom ihåg att vi kört dit,
och att det borde stå en bil på Alp's parkering.
Vi gick dit och letade efter bilen.
-Hörni! -Eric!
Eric, Kaylee, kom hit!
Bilen stod kvar, men den var i dåligt skick.
Jag hade min handväska kvar, så jag hade nycklarna.
Vi skulle leta efter våra hem.
Alla fyra däcken var trasiga.
Vi körde över telefonstolpar,
träd,
kraftledningar,
allt vi måste köra över,
för att försöka hitta våra familjer.
Jag vet inte om vi kan ta oss igenom. Det är oframkomligt.
Jag har sett minst två voltade långtradare på I-44.
Ignorera. Vi har många voltade fordon.
Jag vaknar. Jag är fortfarande i bilen.
"Är de andra kvar här inne? Lever alla?"
"Prata med mig, hörni. Svara mig."
Sen säger min bror: "Ja, jag lever."
Och sen säger Evan: "Ja, jag är också okej."
Men… Jag hörde inget från Steven.
Jag måste ut ur bilen. Jag måste hitta honom nu.
Jag skriker: "Steven, jag måste hitta dig. Säg mitt namn."
"Steven!"
"Ge mig ett tecken. Visa att du är här."
Mina ögon öppnades och stängdes, jag gled in och ut ur medvetslöshet.
Jag ser Doug, Evan och Dylans ansikte. De kommer springande.
"Varför i helvete går de och inte jag? Det är inget bra tecken."
Jag försökte röra mig, men då kom smärtan. Jag började skrika.
Det gör så jävla ont.
Det var vansinnigt.
Han var i upplösningstillstånd.
Jag svär att jag kunde se hans hjärta slå genom bröstet.
Vi skulle skaffa hjälp och se till att han överlevde.
Jag ser ljus uppe på toppen av kullen.
Jag står framför bilen, men den saktar inte ner,
den kör bara förbi mig.
Över kullen kommer sen en Chevrolet,
och den bilen var ett riktigt vrak.
De klev ur bilen direkt.
Jag ville bara sova, men Dylan slog mig i ansiktet.
"Jag ger upp. Jag kommer att dö här." Och sen tuppade jag av.
Chefen försöker ordna en triage vid 20th och Range Line.
När vi kom till 20th och Range Line såg det ut som en krigszon.
Det låg kroppar på vägen,
byggnader var borta, bilar låg upp och ner.
Det var total förödelse överallt.
Beordra all ledig personal att inställa sig för tjänstgöring.
Kan du välja ut ett område och ta hand om det?
Jag var räddningsarbetare för att hjälpa folk,
och det var bara att hugga i och göra vad vi kunde.
Jag var 18 år, men jag var inte rädd.
Jag var inte orolig. Jag var där med min pappa.
Han sa: "Ta det där området, så tar jag det här,
och sen rapporterar vi."
Vart jag än tittade såg jag många skadade.
Jag minns att nån kom fram till mig i en examenskappa,
det var en flicka, och hon sa: "Keegan, var är min familj?"
Än idag vet jag inte vem hon var.
Hon kände mig för hon sa mitt namn och hon bar en examenskappa.
Hennes ansikte var blodigt, men jag vet inte vem det var.
Jag hade gått i timmar.
Jag var totalt chockad.
Himlen var i helt galna färger.
Det var nästan som en eterisk värld.
Och sen ser jag min mamma. Hon levde och jag blev så lycklig.
Det är inte världens undergång. Min familj finns kvar. De lever.
Min mamma och pappa sa att vårt hem var helt förstört.
Jag minns att hon kramade mig, la armen om mig,
och hon sa:
"Jag var på Target när det hände. Jag köpte hårfärgningsmedel."
Det var dumt och fånigt, men jag tänkte: "Tack och lov att du färgar håret."
"Jag är så glad att du inte var hemma, och att du klarade dig."
Så fort vi kom bort från Main Street
tappade vi bort oss.
Vi kände till området som vår egen ficka,
men vi kände inte igen oss. Det fanns inget att orientera sig efter.
Vi kom till ett fält.
Jag minns att Kaylee körde fast på fältet.
Hon gasade lite mer, och jag minns att vi sjönk ner.
Jag och Eric sa: "Vi går ut och puttar på."
Vi klev ut ur bilen.
Vi tittade på varandra och sa: "Vilket fält ligger mitt i Joplin?"
"Vilket fält? Varför är vi på ett fält?"
Sen insåg vi att vi stod på skolans idrottsplan.
Den vid vår high school. Där var vi.
Vi kunde inte ens se
att vi stod där vi hade gått i skolan hela vår barndom.
Det kändes ganska hemskt.
Över 2 100 elever går på Joplin High School.
Jag har tänkt mycket på framtiden och väntat på att nåt stort ska hända.
Idag är det där stora.
Har ni hört nåt om Joplin High School ?
Vad vi förstår är skolan totalt förstörd.
Det är galet, och jag tog studenten idag.
När man hör tornadosirener brukar ingenting hända.
Så jag tänkte: "Det är lugnt."
Och den dagen när jag säger att inget kommer att hända…
Ett, två, tre, fyra, fem.
Weather Channel, Mike Bettes här. Amanda, hör du mig?
Joplin är ödelagt.
Mycket hårt väder har drabbat mitten av landet.
Vi har nu bekräftelser på tornador i Joplin, Missouri.
Den här videon kommer in live just nu.
Jag har aldrig sett nåt liknande.
Det är förskräckligt. Herregud.
Det är en förödande scen. Jag…
Allt jag kan säga är att det liknar det vi såg förra månaden i…
Ursäkta mig.
…i Tuscaloosa.
Åh, Gud.
Mike, är du okej?
Du ser säkert hemska saker.
Ja, det är…
Jag såg det och tänkte: "Jäklar."
Nån från Weather Channel är rörd och upprörd av förödelsen.
Då är det på riktigt.
Det känns märkligt att se det med nån annans ögon.
En stor tornado jämnade en stor del av staden med marken.
Nästan ingenting finns kvar.
Det här är allvarligt, och sånt händer väldigt snabbt,
så det är svårt att få dit kameror, men vi jobbar på det.
Den 23:e fick jag ett samtal från Fox 5-stationen i San Diego.
De frågade om jag kunde rapportera om vad som hänt,
för ingen av de nationella nätverken hade kommit till Joplin än.
Jag minns att jag tänkte:
"Om alla andra reportrar kan göra det, så kan jag också."
God eftermiddag, meteorolog Chad Crilley här live från Joplins centrum,
i de bostadsområden där en gigantisk tornado drog fram.
Skadorna är omfattande.
De närmaste dagarna satt han i studion med mig.
Chad fick träning ute på fältet för exakt det vi gör här i Tornado Alley.
Och jag visste att Chad skulle bli en rockstjärna en dag.
God kväll. Vi börjar i Joplin ikväll.
Den kraftiga F5-tornadon förstörde allt längs en tio kilometer lång bana.
Efter tornadon kände alla till Joplin.
Joplin i Missouri ödelades av en tornado.
Det ser postapokalyptiskt ut.
Och det dåliga vädret väntas fortsätta till i morgon. Oj!
Nyhetsreportrar från hela världen kom hit.
En del hus pulveriserades.
Undantagstillstånd har utlysts.
Mediabevakningen var tuff med kameror överallt.
Det kändes som att jag hade en måltavla på ryggen.
De sa: "Han där. Filma honom."
Kan du uppge ditt namn?
Jag heter Cecil Cornish. C-E-C-I-L, C-O-R-N-I-S-H.
-Hur gammal är du? -Sjutton.
-Går du i high school? -Ja.
Ja.
När alla kastade sina mössor i luften tänkte jag: "Vi gjorde det."
Jag trodde aldrig att jag skulle dela min examensdag
med nåt av det mest tragiska som hänt i Joplin. Det var svårt.
Jag vet inte om min vän Will Norton…
Han är försvunnen. Det är fortfarande hemskt. Men…
Ja, så…
Mobilnätet var otroligt svajigt.
Folk messade och frågade om vi mådde bra.
Då insåg jag att Will inte hade hittats.
Jag kom precis hem från en långhelg i Los Angeles.
Det där är Will Norton, 18 år.
Jag går sista året i high school. Ingen tror mig, jag svär.
Här är mitt studentleg.
Han var en Youtube-stjärna
med över 1,5 miljon visningar av hans videor.
Jag kan inte sova. Jag är på för gott humör, och jag vet inte varför.
Han försvann i söndags när tornadon träffade hans bil.
-Kan du säga ditt namn? -Tracey Presslor.
Och vi pratar om…
Min brorson, Will Norton.
Han var på väg hem från examen?
Sirenerna hördes, så alla försökte ta sig i skydd.
Han körde, min bror satt i passagerarsätet.
Och tornadon bara lyfte upp dem i luften.
Han tog tag i min brorson och höll fast i honom.
Will började citera Bibelverser, om och om igen.
Tornadon bokstavligen drog ut honom genom soltaket
fast min bror höll i honom.
När jag såg allas gemensamma ansträngningar
kände jag hopp att vi skulle hitta Will.
Folk letade efter honom flera dagar i rad.
Vi tror att han är kvar där ute, men vi är oroliga att tornadons starka virvel
kan ha tagit honom mycket högre upp och mycket längre bort.
Jag ber alla människor i Joplin och mot Springfield, Nevada och överallt
att titta på sina fält och leta uppe i träden.
Inte bara för min brorson, utan för att många saknas.
En extremt sällsynt invasiv svamp, zygomykos,
orsakar infektioner som drabbar tornadooffer i Joplin.
Enligt hälsomyndigheten är flygande bråte orsaken.
Åtta personer har drabbats av en sällsynt svampinfektion,
och tre av dem har dött.
Steven låg i koma,
och han hade drabbats av en köttätande svamp som dödade folk.
Den åt upp hans ben, hans hud, hans muskler.
Den slet honom i stycken.
Infektionen orsakas av en svamp som finns i jord och ruttnande vegetation.
Det här är ju Ozarkbergen så tornadon drog igenom så mycket.
Det var nästan omöjligt att nåt sånt här inte skulle hända.
Svamparna är extremt invasiva. Den svarta, döda vävnaden måste avlägsnas.
Steven hade fem procents chans att överleva.
Jag var rädd att jag skulle förlora min vän, som kämpar för sitt liv.
När jag låg i koma hade jag en galen dröm.
Jag visste inte om mitt huvud var avhugget
och fortfarande levde någonstans, för jag kunde inte känna min kropp.
En påminnelse om hemska krafter i jorden som väntar på att släppas lös.
Det kändes som att jag väntade på att få åka nånstans.
Men väntan var rena helvetet.
"Det här är inte på riktigt. Jag måste härifrån."
Det är ovanligt. Jag har aldrig sett ett fall på över 30 år.
Mamma och pappa pratade med läkaren som om jag inte var där.
Men det kändes bra att höra deras röster.
De skilde sig när jag var nio.
Vi flyttade ut och det knäckte min pappa.
Han gick tillbaka till sitt gamla liv med droger och förlorade jobbet och huset.
Jag flyttade hemifrån när jag var 12, och slaggade hos olika kompisar, du vet.
Jag ville ha ett liv som andra, vanliga familjer hade.
Ett stabilt hem, middagar och såna normala saker.
I min dröm sa läkaren: "Vi kan inte ge mer resurser till er son."
"Vi kan inte göra mer."
Då fick jag panik för jag kunde inte prata.
Jag ville leva. Du vet?
Jag vaknade och det var soligt ute.
Jag andades luften i rummet för första gången och det kändes otroligt.
Jag märkte att jag inte var kvar i drömmen.
Att vakna ur en koma är som att ens kropp varit i en kista i 100 år,
och Gud ger dig ett andra liv.
Man känner sig ömtålig. Som…
Som en bebis, du vet?
Man har ont. Det gör jätteont.
Min mamma och pappa kommer in och de gråter och…
Pappa sa: "Jag visste att han skulle klara det."
Jag har aldrig sett Evan gråta i hela mitt liv.
När han och Dylan kom in första gången
började han gråta, och jag försökte muntra upp honom.
-"Gråter du?" sa jag. -Han sa: "Du har tagit rejält med stryk."
Svampen tog över hela mig.
De skar bort en bit av mig, och den växte inte tillbaka.
Så de började skära bort allt.
Revben, en del av en lunga, lever.
Min högra bröstvårta är borta. Och de skar bort en bit av hjärtat.
Men förutom det
är kroppen mer eller mindre i prima skick.
Du vet?
Jag trodde att jag skulle förlora min son.
Det är ett mirakel att han klarade sig.
Jag vill bara åka hem och komma i ordning.
Och leva normalt igen.
Min pappa hjälpte mig massor under hela vistelsen, alla fyra månader.
Han var där varje dag.
Kärlek är det enda man behöver.
Man behöver inget annat i livet, bara sin familj.
Jag hade inte riktigt insett det före tornadon.
Jag insåg hur mycket jag behövde dem, och de fanns där för mig den här gången.
Och jag och pappa kom nära varandra.
Det är otroligt hur starkt det bandet är när du behöver det.
Det är en känslosam dag för Steven, känd som det "vandrande miraklet".
Media kallade mig "Mirakelkillen".
Jag förstod det inte, för jag tyckte inte att jag var ett mirakel.
Bara nån som jag överlever det här.
Jag är inte förvånad.
Överraskning, era jävlar.
Folk sa att den verkliga världen suger.
Jag insåg inte att en kvart efter examen
skulle den verkliga världen drabba oss och vår avgångsklass.
Den drabbade oss och mig, med full styrka, du vet.
Sökandet efter Will Norton är över.
Hans kropp hittades i en damm nära där tornadon hade lyft upp Wills bil.
Han ingick i 2011 års avgångsklass. Många minnen där.
För er som inte vet, så hade Will en Youtube-kanal.
Han har massor av videor.
De förmedlar Wills liv varje dag, hans entusiasm för livet.
Will berättade
att han hade ett stipendium till en filmskola i Kalifornien,
och jag var så stolt över honom.
Han ville bli som Steven Spielberg.
Jag stod inte Will nära,
men när han berättade om sina drömmar skapade det drömmar i mig.
Jag ska visa er hur många som är här.
Han hade en stor halloweenfest vårt sista år.
Det var nog en av höjdpunkterna på året för alla.
Hans skratt är otroligt. Jag kan höra det i huvudet.
Hej då, allihop.
Allt han gjorde kändes alltid bra.
TILL MINNE AV WILL NORTON
Alla påverkades av tornadon.
Antingen förlorade de en älskad eller en vän eller sitt hem.
Ingen gick oskadd ur det.
Mina föräldrars hus var borta, men familjen klarade sig.
Jag vill röka en cigarett här, där vi stod.
Det var här vi var.
-Det var här vi kurade ihop oss. -Här.
Jag är tacksam.
Jag känner skuld.
Varför fick vi gå därifrån,
när så många andra inte kunde det, särskilt barn?
Vi hade stor tur.
Vi sprang ut åt det här hållet, hoppade ner, sprang ditåt.
Vilken jävla grej.
Jag har hört om PTSD och om hur det kan påverka en,
och jag känner att jag är lite fladdrig, om du förstår?
Det händer alltid när jag pratar om det.
Det är galet.
Sommaren efter tornadon jobbade alla i samhället hårt
för att försöka återgå till det normala.
Jag såg skolan och tänkte:
"Vi var den sista årkullen i den skolan."
"Vi var de sista som gick ut high school där."
Alla väggar och korridorer,
alla minnen där är borta för alltid.
Det ni har gjort och gått igenom…
Ingenting kan hända på en footballsplan
som vi inte kan övervinna om vi håller ihop.
-Är ni med mig? -Ja, sir!
Joplin Eagles!
Alla såg fram emot den första hemmamatchen.
Joplin Eagles!
Fotbollsplanen skadades inte av tornadon.
När jag går ut dit minns jag känslan av stolthet. Jag ser fulla läktare.
Jag hade aldrig sett det förr.
Jag tänkte: "Fan!"
Jag ville ta på mig hjälmen och spela.
Joplin High School Football Eagles!
Vi hade råkat ut för nåt hemskt.
Kom igen Eagles!
Många hade kunnat flytta nån annanstans.
Joplin är byggt av en grupp gruvarbetare.
Folk tog sina egna motorsågar och satte igång att jobba.
Det säger en hel om Joplin.
Touchdown för Joplin Eagles!
Det var enastående att se alla som ville hjälpa till att bygga upp Joplin igen.
Uppskattningsvis 300 000 frivilliga
från hela landet ger av sin tid och energi.
De lyckades få elever tillbaka till skolan och inte missa en enda skoldag.
-Joplin High School har öppnat igen… -Välkomna.
…i det lokala köpcentret.
Under mitt sista år, trots att det fanns olika grupper,
så fanns det en cool samhörighet mellan alla.
Några av de starkaste banden i livet är dem vi knyter
när allt runt omkring känns trasigt.
För människorna i Joplin och för 2012 års avgångsklass
har vägen varit svår och dagen har varit lång,
men vi har i morgon,
så vi går vidare.
Vi går tillsammans.
USA:s president brukar inte vara på en skolexamen.
Det är galet. Det betydde så mycket.
Mitt djupaste hopp för er alla är att ni börjar ett nytt kapitel i ert liv,
och att ni förmedlar Joplins anda
överallt ni reser
och till allt ni gör.
Ni kan tjäna som en påminnelse
att vi inte är menade att vandra ensamma.
Att vi inte förväntas att möta motgångar ensamma.
Mina gratulationer. Må Gud välsigna er. Må Gud välsigna 2012 års avgångsklass.
Och Amerikas förenta stater.
Cecil Cornish.
Jag är otroligt stolt över er.
Jag vill skaka så många händer som möjligt. Okej?
Angenämt. Jag är så stolt över er.
Tack.
Angenämt.
När jag var 17 tänkte jag så mycket på att bli utvald,
men det mäktigaste är att välja sig själv.
Nu när jag är äldre, är jag öppet gay.
Jag leder en ideell stödgrupp för queerpersoner,
som nog kände som jag när jag var yngre.
När jag växte upp ville jag bara lämna min hemstad.
Men nu bor jag här.
Och jag älskar Joplin.
Jag älskar Joplin så mycket.
Allt jag gjort i mitt liv, allt jag fick gå igenom…
Det hände av en anledning.
Pappa!
Att bli pappa är det bästa som hänt mig.
Det känns så bra,
för jag trodde aldrig att jag skulle känna nåt sånt.
Det är vad jag har saknat. Det var vad jag behövde.
Jag vill ge dem allt jag inte hade,
och mer.
Mina barn ser mig som en superstjärna.
Jag älskar dem.
Efter tornadon
exploderade mitt självförtroende.
Typ, jag klarar allt.
Jag tog ett nytt steg i min karriär och åkte till nya platser,
gjorde flygresor, körde i storstäder, träffade nya människor.
Det skulle jag aldrig ha gjort
utan erfarenheten från Joplin-tornadon.
Kom an bara, typ…
Jag är inte rädd för nåt längre.
Hej.
-Kul att ses, syrran. -Fin eld.
-Tack. -Bra jobbat.
Jag kunde säga att Mac hjälpte till, men vi känner ju Mac.
Den erfarenheten vi delar,
Kaylee, jag och hennes bror…
Vi kommer alltid att stå varann nära efter det.
Det låter lite klyschigt, men man måste
ta vara på tiden man får med människor.
För det finns folk som jag aldrig såg igen efter den dagen.
Moder natur är inte nåt som man ska bråka med.
Jag böjer mig inför henne.
Hon är läskig.
Det är då säkert.
TILLÄGNAS DE 166 PERSONER SOM FÖRLORADE LIVET DEN 22 MAJ 2011
OCH JOPLINBORNA.
STIGANDE GLOBALA TEMPERATURER ORSAKAR MER EXTREMVÄDER
VILKET ÖKAR RISKEN FÖR KATASTROFALA FÖLJDER FÖR SAMHÄLLEN.
Undertexter: Janica Lundholm