Downloaded from YTS.MX
Official YIFY movies site: YTS.MX
ŽENA Z KAJUTY Č. 10
Laura Blacklocková! Příchod, nebo odchod?
Dobrá otázka. Prověř to a dej mi vědět.
- Ty neziskovky se ti povedly. Vítej zpět. - Lo, skvělá práce!
- Díky. - Parádní článek.
Fakt dobrej. Chválím.
Díky.
Ty jo.
OSLAVTE TO S NÁMI
Lo. Můžeš na chvíli?
Hned běžím.
LYNGSTADOVA NADACE ZVE LAURU BLACKLOCKOVOU
Jaká byla cesta?
Druhý z mých čtyřhodinových letů v osmimístném vrtuláku
byl zpožděnej jen o den, takže dobrý, moc jsem si to užila.
Ten břitký sarkasmus mám přičítat jet lagu,
nebo je v tom něco hlubšího?
Tu ženu utopili.
Jo. Já vím.
Zabili ji.
Jen proto, že se mnou mluvila.
Lidi dokážou hrozné věci.
Ale stejně bych ocenila, kdyby si je někdy odpustili.
A překvapili mě.
A teď řešíme rozkrádání neziskovek na pomoc ohroženým dětem,
nebo tvůj milostný život?
Mluv vážně. Děkuju.
Vždyť mluvím.
Bože.
My o vlku…
- Kdo ti volá? - Dej pokoj.
Ten předminulej.
- Ben Morgan? - Ben Morgan!
- Co chce? - Netuším.
Nejspíš ty vzácný japonský desky, co se mi pořád válí po bytě.
Co je?
Klidně jsi mohla dneska zůstat doma.
Odpočinout si.
Mně odpočívání moc nejde.
Zeptej se Bena.
Takže co teď?
Máme zdroj k té korupci ve FIFA, pokud tě to ještě láká.
Víš co?
V mailu mám něco, co by mohlo obnovit mou víru v lidstvo.
Znáš Annu Lyngstadovou? Dědička norské lodní společnosti.
Má leukémii v pokročilém stádiu a její manžel
zakládá nadaci na její počest.
To je milé.
A teď to hlavní.
Hodlá vzít členy rady svou kolosální jachtou
na charitativní galavečer do Norska.
Zve i mě. Mám o tom napsat.
Chápu to dobře?
Ta chudák ženská je nemocná
a nějací miliardáři si řeknou, že rakovina je svinstvo
a mělo by se s ní zatočit,
ale jen když to rozhlásíš do světa?
Jo. Ale hlavně stojí o můj novinářskej punc.
Proč o tom máme psát?
Jde přece o lidský příběh v nelidské době.
Říkalas, ať si dám voraz.
Jen krátkou pauzu.
Ne dovolenou.
Jeden týden se beze mě investigativní žurnalistika určitě obejde.
POLÁRNÍ ZÁŘE
Děkuju. Díky.
Vítejte na palubě Polární záře.
Překrásná loď.
Vaše boty, slečno Blacklocková.
- Moje… - Boty, ano.
Co je s nimi?
Veškerou obuv uskladňujeme tamhle do koše.
Půjčíme vám pantofle, ponožky, tenisky.
Vaši velikost máme. Stačí říct.
Tak jo. Díky.
- Poprvé je to nezvyk. - Jo.
Vaše premiérová plavba?
- Jo, v jachtové etiketě nejsem kovaná. - Já jí říkám jachtiketa.
Jinak jsem Laura.
- Adam Sutherland. - Těší mě.
- Šampaňské? - Děkuju.
Na mě je ještě brzy.
Promiňte. Můžu?
Jsem Karla, hlavní stevardka.
Budete v kajutě osm na pravoboku. Úchvatné východy slunce.
Doktore, vy ve dvojce, vedle paní Lyngstadové.
- Děkuji. - Prosím.
- Jste její lékař? - No…
Spíš Richardův starý přítel.
Co chudák Anna onemocněla,
stal jsem se bohužel běžnou součástí jejich života.
Ale rve se jako lev.
- Všechny pašujou? - Do poslední.
Promiňte.
Thomasi. Heidi.
- Roberte, ty všiváku stará. - Přece jsem nejel zbytečně.
Vypadáš dobře. Že jsi shodil?
Asi z toho stresu.
Ze všech jacht a plaveb všude po světě…
Ben Morgan.
To se mi snad zdá. No potěš.
Volal jsem ti.
Proč mě nepřekvapuje, že tu jsi?
- No jistě. Benjamine, tohle je… - S Lo už se známe.
Novináři. Dělali jste spolu?
Ne.
Ne, bylo v tom něco víc, že jo?
Když tak zavolám lodníka, aby vás od sebe odtrhnul.
Díky, ale nebude třeba.
Je to už dávná historie.
- Snad jste se rozešli v dobrém. - Dá se říct.
Takže ne.
No jasně. Že…
Že jsem nebyl zticha. To je trapas. Radši se…
- Můžu? - Jo. To bude lepší.
Proč je tu v džínách?
To se přece nesluší, ne?
To je snad poprvý, cos to mezi náma nelíčila jako hrůzu.
Je to i poprvý, co jsem si na to vzpomněla.
Jauvajs.
Jedna nula?
Dva nula.
Fajn, to beru.
Pan Tyler, pan Jensen.
Heatherleyovi, slečna Blacklocková.
Dámy a pánové, stevardi vás nyní odvedou do kajut.
Pan Bullmer se k vám přidá později.
Paní Heatherleyovou znáte? Vede galerii pro zbohatlíky.
Působila v Mayfair, ale teď se rozhodla frknout na východ
a najít ještě novějšího ducha doby.
- Že ano? - Jsi tak třeskutě vtipný.
Laura nás přijela špehovat, tak bacha.
Vy jste ta Bullmerova pisálkyně?
Jo, Lo. Těší mě, paní Heatherleyová.
Dost už. Říkejte mi Heidi.
Má kolegyně byla na vaší výstavě. Vyrazila jí dech.
To chápu.
Umělkyně se natáčí pod vlivem rohypnolu,
načež se obléká a zase svléká.
A poté je během osmi hodin vystavována na veřejnosti v rozličných pozicích.
Šokující.
- To zní… - Děsivě.
- I na mě je to… - Tommo, pojď sem.
Tohle je Richardova hlásná trouba.
Pisálkyně! Jste dobrá? Zvažuju, že jednou sepíšu memoáry.
Celý svět je jako na trní.
Pardon, slečno Blacklocková, zapomněli vám donést zbytek zavazadel.
Mám jen tyhle.
A chcete je vybalit?
Ne, radši ne. Z toho bordelu by vás trefilo.
Dobrá, hoši. Vyplouváme. Do práce.
Přátelé moji…
To je on.
Římané.
Členové rady.
Konečně!
Vítám vás na Polární záři!
Na Polární záři!
Když jsme si ji pořizovali, představovali jsme si s Annou budoucnost trochu jinak.
Nemá smysl si nic nalhávat.
- Jo. - Ta nemoc si vybírá svou daň.
Co naplat, museli jsme poslání této skromné bárky přehodnotit
a vy teď stojíte u zrodu našeho nového projektu.
Ano.
Vím, že to nepůsobí moc dobročinně.
Třídenní plavba na luxusní jachtě.
Ale peníze, které jste všichni darovali, a že jich není málo,
půjdou těm, kteří si nemohou dovolit soukromé lékaře nebo experimentální léčbu.
Takže na vás!
- Na vás. - Tak tak.
Tak tak.
Vím, že většina z vás se na Annu už moc těší,
ale bohužel si musí po tom celodenním cestování odpočinout.
- Tudíž mám návrh. - Ano.
Lehká večeře, brzký spánek
a bujará zábava s Annou hned zítra ráno.
- Souhlas. - Perfektní.
- Co vy na to? - Úžasné.
A teď
jedno překvapení.
- Danny je tu. - To snad ne.
Danny Tyler. On není mrtvej?
- Zatím ne. - Kupodivu.
Danny!
To je něco.
- Dobrý den, Richard. - Zdravím.
- Těší mě, že jste tady. - Děkuju.
Tommo, třeba máš kliku a veze viagru.
Na co by mi byla?
Chytej. Díky.
Bullmere, ty starej lumpe. Jak je, brachu?
- Teď už mnohem líp. - Jak je na tom Anna?
Zvládá to.
- Vítej na palubě. - Díky.
Páni.
A vy jste kdo?
Laura je oceňovaná žurnalistka. Napíše o naší nadaci.
Škoda. Špicly moc nemusím.
Díky.
- Moje matka vás zbožňuje. - No potěš.
Jste dobrá.
Ale teď k tomu hlavnímu, Richarde.
Jsme už v mezinárodních vodách?
Vezu totiž mraky fetu, o kterej bych se s váma všema rád šábnul.
Další odvykačku ti platit nemůžu.
Dělám si prdel. Sám víš, že jsem čistej jako padlej sníh.
Stejně je pořád sexy.
Ty jsi tady jako v utajení?
Polib si.
No tak, strefovala ses do mě, že jsem se zaprodal.
Tak mi neříkej, že sis sem přijela namastit kapsu.
No vida.
Takhle si tě pamatuju.
Už vím, proč mi Ben volal.
A jak to proběhlo?
Dobrý, nebo průšvih?
Bez komentáře.
Neříkej, že tě to tam nebaví.
Šáňo docela ujde.
Máš si dát voraz. Užívej si to!
…asi devět měsíců.
Zvláštní, vůbec se mi k tobě nehodí.
Cože? Dívej na tu nádheru!
Koukej.
Je hezká, ale trochu nudná.
Omlouvám se.
Nic se nestalo.
Pardon!
Vážně? Tak to nás musíš seznámit.
Páni.
Skvostný šaty.
Jdeme pak na operu?
Pardon. Myslela jsem…
- Nemám odhad. - Ne.
Nevadí. Jste úplná chodící disko koule.
- Mluví z tebe závist? - Vypadáte skvěle.
Sluší ti to.
- Myslela jsem, že se to hodí. - Neřeš to.
Záříš.
Slečno Blacklocková,
paní Lyngstadová by s vámi po večeři ráda hovořila.
- Jo. Můžu. - Děkuji.
Jsem Sigrid, velitelka bezpečnostní služby.
Jak dlouho pro ně děláte?
Teprve první rok.
- Tudy. - Díky.
Prosím vás o strpení. Paní Lyngstadová brzy přijde.
Knihovna.
Tu jedinou z celé lodi jsem si navrhovala sama.
- Paní Lyngstadová, děkuji za pozvání. - Pro vás Anna.
Těší mě, že jste dorazila.
Ráda vás čtu.
Ten článek pro Guardian o statečných kurdských ženách ve mně silně rezonoval.
To já jsem vás tu chtěla.
Děláte důležitou práci. Dáváte hlas těm, co nejsou slyšet.
Děkuju.
Mám dojít pro doktora?
Já…
Vysadila jsem veškeré léky.
Prášky, transfuze.
Všechno.
Najednou toho na mě už bylo moc.
Je to dost náročné, věčně se léčit.
Bez těch medikací to hned cítíte.
Jak vám dochází čas.
To mě mrzí.
Chtěla jsem se zeptat, jestli byste mi s něčím nepomohla.
Ráda.
Jde o můj proslov na galavečer.
Budu vděčná, když si ho pročtete.
Už mi to tolik nemyslí.
Dobře.
Vzdáváte se veškerého jmění?
To je od vás velkorysé.
Co vás k tomu vede?
Jen chci splatit náš dluh.
Vrátit všechno, co jsme si vzali.
Za ta léta jsme si toho vzali ažaž.
Nadaci přenecháme lidem, kteří jsou mnohem chytřejší
a laskavější, než jsme já a Richard kdy byli.
Takže charita bez ega.
Je těžké být egoista, když ležíte pod drnem.
Zítra můžeme pokračovat. Zase tady?
Ráda pomůžu, jak jen budu moct.
A Lauro?
Děkuju.
Čau, třpytivá lady.
Dneska máš noční?
Klidně ji oželím, jestli máš lepší plány.
Nerada dělám stejnou chybu dvakrát.
Jauvajs.
Ale byls příjemná chyba.
Jo?
Tak příjemná?
Pro mě a bůhví kolik dalších ženskejch.
Nevadí.
- Promiň, že se ze mě vyklubal kretén. - Korunovanej.
Já vím.
Omluva přijata.
KAJUTA Č. 8
Vydržte.
Volá osmička. Někdo spadl přes palubu.
Poplach. Někdo spadl přes palubu!
Člověk přes palubu. Pravobok. Kajuta deset.
Desítka? Přepněte na manuál.
Člověk přes palubu. Posádka ihned na místa.
Mayday, tady Polární záře, žádáme okamžitou pomoc.
- Ostatní jsem nebudila. - Dobře. Čeká v osmičce?
- Ano. - Dobrá.
- Je to na vás. - Díky, Karlo.
Slyšela jsem šplouchnutí a viděla někoho ve vodě.
- Měníme kurz. Vyřešíme to. - A kdo to byl?
Nevím. Byla to jen vteřina.
Ale nejspíš ta žena ze sousední kajuty.
- Z kajuty deset? - Jo.
Co se děje?
Někdo z hostů údajně spadl přes palubu.
Cože? Kdo?
Nevím. Nejspíš žena, ale nevím to jistě.
Dále.
Člověk přes palubu?
Co se stalo?
Kde je Lars?
V kajutě šest.
- On někam šel? - Chybí host ze šestky.
Lars Jensen. Je…
Mám to pod kontrolou, tak se prosím…
- Někdo chybí. Musíme ho najít. - Cože? Zlato, slyšíš to?
Není tady. Už jsem spal. Nevím, jestli pak přišla. Snad se…
Bože můj.
Našli jsme pana Jensena.
Pane Jensene?
Ano?
- Kdo vám to hlásil? - Laura Blacklocková, ta novinářka.
- Někdo z kajuty deset? - Ano. To je na tom to zvláštní.
Zkus ještě usnout. Já to vyřeším.
Byla to žena. Vysoká asi jako já. Měla blond vlasy a kapuci.
Vylézala ze sprchy a já jsem zrovna…
Byla jsem tu omylem. Couvala jsem z chodby…
Tato kajuta není obsazená, slečno Blacklocková.
Nikoho jsme v ní neubytovali.
Host, který tu měl být, se omluvil.
- Ale… - Je to tak.
A co ta krev na skle?
Viděla jsem ji. Přímo…
Někdo tady na balkoně stál. Vždyť…
Počkat.
Viděla jsem to. Mám důkaz. Vydržte.
Když jsme vypluli, tak venku kouřila
a já po ní sbírala cigare…
- Nejsou tu. - Posádka chodí dvakrát denně uklízet.
Dobře, ale já si to nevymýšlím.
Nikdo nechybí.
- Zavolejte pobřežní stráž. Zrušte mayday. - Vy jste volali o pomoc?
- Ovšem. - A budou dál pátrat?
Pátrání už proběhlo. Na palubě nikdo nechybí.
Někdo spadl do vody. Co když pořád žije?
Vraťme se všichni do kajut. Je už dost pozdě.
Dobrou noc, slečno.
- To přece… - Je mi líto, slečno.
Ne. Stůjte. Přece nemůžete…
Všem členům posádky, do kajuty číslo deset platí zákaz vstupu.
Rozumím.
Slečno Blacklocková. Jste v pořádku?
Nechcete třeba čaj?
Ne? Tak dobrou noc.
- Ano? - Volala jste?
Jo, nemůžu se dostat na internet.
To je mi líto, ale jde o chybu systému.
Technici už to řeší.
- Chcete donést něco na čtení? - Ne. Děkuju vám.
Dobře.
- Pane Bullmere? - Prosím, pro vás Richard.
Ta, kterou jsem viděla v sousední kajutě…
Nelamte si s tím hlavu. Myslela jste, že se to stalo.
Stalo se to.
Ráda bych viděla posádku. Co když se někdo z nich…
Skočil do té kajuty vysprchovat, zatímco přijížděli hosté?
Z hostů nikdo nechybí, tak kdo to mohl být?
Dobře. Představím vám je.
Kromě šéftechnika a kapitána,
kteří musí být na stanovištích, jsou tu všichni.
- Promiňte, že… - Poznáváte někoho?
Chápu váš novinářský instinkt.
- A šéftechnik? - Je muž.
Vy hledáte ženu, ne?
- Snad vás včera nebudili. - Ne. Hned jsem zase usnula.
Neměla byste čas
navázat na náš včerejší rozhovor?
Bohužel
jsem ještě trochu zesláblá.
To všechny ty léky.
Dávají mi dost zabrat.
Radši si půjdu odpočinout.
Promiňte.
Ať je vám líp.
Všichni si myslí, že mi hráblo.
Jen je štve, že museli v noci vstávat. Přejde je to.
- Nevymýšlím si. - Byla tma.
Ne, když jsem ji vedle viděla, tak nebyla. Stála tam.
Šla ze sprchy. Dívaly jsme se na sebe.
Mluvila se mnou. Mluvila!
A teď se po ní slehla zem.
Cos dělala v cizí kajutě?
Schovávala se před tebou.
Zrovna jsi ukazoval Grace na chodbě fotky, tak jsem…
Počkej.
- Ty tady fotíš celou dobu, ne? Ukaž. - Co děláš?
- Z příjezdu? - Jo.
Jestli ji na nějaký fotce najdu, nemůžou tvrdit, že neexistuje.
Fotím každýho. Nevybírám si.
- Ty už nejsou z lodi. - Počkej.
Trávíš s těma lidma hodně času.
Bože můj, to je ona.
Tahle. Tu jsem viděla.
- Určitě! - Lo…
To je nějaká cizí ženská z mejdanu před pár měsíci.
Lo! Počkej.
Zastav. Nejdřív mi řekni, co chceš dělat.
Mám ji.
Ženu z kajuty číslo deset.
To je ona.
- Co to má být? - Fotka někdy z května.
- Z toho Adamova koncertu. - No jo. To byla jízda.
A tahle žena vám připomíná tu, kterou jste viděla v kajutě číslo deset?
Ne. Je to ona. A byla na party jednoho ze zdejších hostů.
Aha.
Kdo je to?
Vy ji znáte?
Co já vím. Ukaž.
Ne. Vidím ji poprvý.
Jste spolu na jedné fotce.
Dobře. A?
Byly tam mraky podobných ženských. Je to prostě normální ženská!
Pravda. Adam má dost vyhraněný vkus, že ano?
Jo, děkuju, Tommo. Ale někdy je lepší mlčet.
Víte co?
Lo.
Lauro.
Nemám vůbec tušení, kdo to je. Jasný?
Lauro, jsem si jist, že vás včerejší zážitek musel těžce poznamenat.
Ale nebyla jste náhodou před pár měsíci svědkem vraždy?
Eleno!
Promiňte, ale jak o tom víte?
Rowan mi řekla o té ženě, kterou utopili.
- A proč jsi to řekl jim? - Bál jsem se o tebe.
Je celkem běžné, že se takové vzpomínky vracejí.
Obzvlášť v předělu mezi spánkem a bdělostí.
- Chudinko. - Hlavně se tomu poddat.
Mně často před očima tancujou nějaký pidižvíci.
Je to nádhera.
To snad není pravda.
Neber si to tak. O nic nejde.
Adame, přiznej barvu, propašoval jsi sem černou pasažérku?
Chtěl jsem, ale nakonec se mi…
Lauro, jestli chcete, požádám Sigrid, aby tu ženu z fotografie vypátrala.
Ale berte v potaz, co pro mě, mou ženu i zdejší hosty tato plavba znamená.
Hlavní je, abyste si tu odpočinula.
Sig!
Objednejte slečnu Blacklockovou do lázní.
Na něco uklidňujícího.
- Třeba by jí to… - Dobře.
…mohlo pomoct. Ne?
Jde o směs sopečného popela,
subarktické rašeliny a přírodních olejů.
Při sprše se teplem aktivuje.
Uvolní vaše svaly
a sníží tenzi.
NECH TOHO
- Všechno v pořádku? - Kdo tam byl?
- Kdy? - Před chvílí.
Když jsem se sprchovala.
- Takže vy? - Posílala jsem ručníky do prádelny.
- Stalo se něco? - Napsala jste…
Zdravím.
Bláto.
Byl jste u mě?
- Kde jako? - V masážním pokoji.
Ne, pařil jsem se v sauně a teď budu pokračovat masáží.
Když dovolíte.
Nějak jste si na mě zasedla.
- Ukažte mi záznam z kamer. - Co chcete vidět?
Lázně. Video z posledních 20 minut.
Bohužel. Když jsou tu hosté, kamery vypínáme.
- Cože? Vypínáte je? - Ano.
Na čí pokyn?
Na výletních lodích s významnými hosty je to běžné.
- Lépe si pak odpočinou. - Vědí, že je nikdo nesleduje.
Do hajzlu.
Sakra.
Bože můj.
Tvrdili, že vedle nikdo nebyl. Tohle je první plavba.
Tak čí jsou potom tyhle vlasy?
Žena, které patří, skončila ve vodě.
Chápu, že ti ty lidi nesedli…
Tohle není žádná posttraumatická porucha.
- Nevymyslela jsem si to! - Ne. To ani netvrdím.
Jen nemusíš vždycky všechno spravovat!
Hele.
Příštích 36 hodin se odsud beztak nehnem.
Jestli ji Nilssenová nevypátrá a tebe to nepřejde,
klidně s tebou půjdu na policii tu ženskou nahlásit.
Ale tím, že to budeš dál hrotit, si vůbec nepomůžeš.
Těmhle lidem projde všechno.
Nebo někoho takovýho minimálně znaj.
Jestli je nasereš…
Dnešek byl náročnej.
Zvládáš to?
Pojď sem. Pomůžeš mi.
Jak jste se s Larsem poznali?
Rada se bála, že takovej ten incelovskej vibe je už pasé.
Řekli si, že když mě sem vezme a ukážu to na sockách,
akcionáři uvěřej, že je vede ten správnej plnokrevnej alfa.
- Takže ty s ním ne… - Ani omylem. Je to jen na oko.
Podle mě ani ženský nemusí.
Je dost divnej.
Chceš selfíčko? Zdarma.
No tak. Zvýším ti dosah.
Můžem? Super.
Musím říct, že máš můj obdiv.
Taky jsem mohla být novinářka. Ale jsem až moc… víš co.
Takže vy můžete v práci pít?
To se máte.
V 90. letech jsem dělala v jedné skvostné galerii v Mayfair.
Oběd byl souboj na život a na smrt s Martini.
Spáváte ve vaně často?
Jen když se rafneme.
A proč se rafete?
To si ráno už ani jeden nepamatujeme.
- Většinou se to obejde bez modřin. - A když ne, mám je já.
Srovnám ti límeček.
Radši moc nečmuchej.
Ty dva není radno dráždit. Obzvlášť ji.
Jste v pohodě?
Jo, jsem.
Odkud znáte Richarda a Annu?
Jsem taky boháč.
Jo, já…
mám technologickou firmu.
Richarda právem ohromila, tak do ní investoval.
AI a rozpoznávání obličejů.
Většina z vás tento příběh nejspíš dobře zná.
Chtěl jsem dát Anně důvod dál bojovat.
Dát vzniknout něčemu překrásnému
a přesvědčit ji, že by byl hřích
opustit tento svět,
aniž by vkročila na…
Jsem na tebe hrdý, má drahá.
A musím…
ti poděkovat za…
Pardon.
Děkujeme, že tu jste.
Moc nevím, co víc bych řekla.
Jenom…
- Má drahá… - Smutné.
To nic.
Pardon.
Prosím, nechte si chutnat. A na zdraví.
Na zdraví, drahoušku.
Spolu ke hvězdám.
Moři vstříc.
Dokud nebudem
jednou nikdy víc.
- Krása. - Skvěle!
Díky.
Drahá Anno,
tvá překrásná duše nikdy nevyhasne.
Vzpomínáš na ten duet z Amalfi? Je to už pár let zpátky.
- Jo. - Jo?
Už jsem vážně hodně unavená.
Jasně.
- Radši si půjdu lehnout. - To ne.
- Pomůžu ti. - Ne, seď.
Hezké sny.
- Zazpívám ti na dobrou noc. - Díky, Danny.
To je ona. Už si vzpomínám.
- Ano, je krásná. - Díky, Danny.
Líbí se ti, jak ta sladká slůvka krásně zní?
Hned vypadáš chytře
a já padám níž a níž.
Chci se blátem brodit, oka nezamhouřit.
Chci se tě pevně držet, na blízku ti navždy být.
Kéž bych tak mohl…
- Co je v plánu? - Pozorování velryb.
Doktore, vážně se nepřidáte?
Radši zůstanu u pacientky.
Tak zatím!
Slečno Blacklocková, děje se něco? Zabloudila jste?
Chtěla jsem si promluvit s někým z posádky.
Dobře.
Takže…
Neviděl někdo z vás
na palubě tuhle ženu?
Ne.
Dobře. A můžete si ji vyfotit a ukázat ostatním?
A ještě něco.
Bylo by těžké propašovat někoho na palubu, aniž byste si toho všimly?
Majitelům by se asi nelíbilo, že to tu s vámi řešíme.
Velryby vás nelákaly?
Odradila mě ta zima.
To je schodiště pro posádku, viďte?
Jo, jen jsem si chtěla prohlédnout zbytek jachty.
Musím se vrátit k Anně. Užijte si klid a ticho, dokud to jde.
Ne, ne, ne.
To si říkáš fotograf?
Nemůžu se soustředit. Máš na mě špatnej vliv.
Snažím se jen dělat svou práci.
Co nafotit něco večer?
- Převlíknu se na to. - Tak to vezmu i druhej foťák.
- Ještě drink? - Jo, dám si. Počkej.
Víš, že tu na to mají lidi?
Pomyslete na tu Boží štědrost.
Musí s námi na večeři.
Vzpomínám si…
- Bože můj! - Co je? Co se děje?
Pomozte jí! Topí se!
Pomoc!
Hej. Jsem tady.
- Slečno Blacklocková. - Lo, to nic.
Jen chceme pochopit, co se vlastně stalo.
Už jsem vám to řekla. Někdo mě zezadu strčil.
Viděl jste to.
Musel jsem hned zpátky na můstek, ale stála jste tam sama.
- Někdo se mě snaží zabít. - Lauro.
A umlčet.
Nevím, co jste si prožila, ale nikdo jiný tam nebyl.
Nespadla jsem. To vím jistě.
Ten kryt se přece nezatáhl sám od sebe!
Proč by po vás takhle šli?
Chybí vám knoflík.
- Byl jste v mé kajutě? - Ne. Nebyl.
- Byl jste tam. - Lo, zpomal.
Bože můj.
- Kde mám věci? - Jaký?
Svoje věci. Oblečení, co jsem měla na sobě. Kabát.
Váš kabát odnesli do prádelny.
Co tu chcete?
- Madam? - V pořádku. Nech ji být.
- Tady. - Své osobní věci najdete zde.
Mobil jsme vysoušeli, ale…
Kde je ten sáček? Měla jsem ho v kapse kabátu.
Nic víc jsme nenašli.
Ovšemže ne.
- Tady jsi. - Ty mi nechoď na oči.
- Lo, neblázni. - Nech mě bejt.
Co to s tebou je?
Ten, kdo do mě strčil, mi prohrabal kabát. Vzal mi z kapsy ty vlasy!
Ty si myslíš, že v tom mám prsty?
Nikdo jinej o nich nevěděl. Jenom ty.
Tak promiň.
Řekl jsem ostatním, že máš nějaký důkazy.
Mají tě za cvoka. Jen jsem tě bránil.
Zmlkni už.
Danny, neblázni. Co ten galavečer?
Ta holka se chtěla utopit. Co vyvede příště?
- Požádám ji, aby si vystoupila. - Už mohla bejt mrtvá. Mrtvá!
- Další skandál bych neustál. - Ještě si to promysli!
Nelíbí se mi to.
Musím jet. Je mi líto. Měj se.
Anna ji tu chtěla. Podle všeho to bývala skvělá novinářka.
- Jen přitahuje problémy. - Je prostě cáklá.
Neznáte jinou rockovou hvězdu, co by mohla mít čas?
Skvělá práce, cvoku.
Ne, vážně. Tleskám.
Vám to nepřijde podezřelé? Někdo mě shodí do bazénu a on hned odjede?
Měl strach, co vyvedete příště.
- Jo tak. - A nás to upřímně taky děsí.
Vy věříte, že by Danny hodil někoho přes palubu?
Možné to je.
- Kdo další? Podezříváte i mě? - Nebo mě?
Ani jeden z vás nevěděl, kdy se ten druhý vrátil do kajuty.
To si děláte… Vy jste vážně totálně pošahaná.
Nikoho jste v té vodě neviděla, Lo.
Prostě se to nestalo!
Spala jste, něco se vám zdálo
a váš pomatenej mozek si to celý vymyslel!
Už stačí!
Panebože.
Vidíš to moc černě, Lo. Nebuď tak toxická.
Stůj! Bože můj.
Ne, počkej.
Kdo jsi?
- To ty ses topila. - Ne, netopila.
Teď mě konečně vidíš. Jsem živá! Tak už přestaň.
- Varovala jsem tě. - Ten vzkaz na zrcadle?
- Strčila jsi mě do bazénu. - To jsem nebyla já.
- A kdo mi vzal z kabátu ty vlasy? - Dost!
On tě zabije. Musíš toho nechat!
- Jak to bylo? Kdo umřel? - Přestaň. Zabije tě.
Bože můj…
Anno?
Proč?
Pomoc!
Bez těch medikací to hned cítíte.
To všechny ty léky.
Dávají mi dost zabrat.
To je ona. Už si vzpomínám.
Zítra bych ráda pokračovala.
Kdo jsi?
Vím, že nejsi Anna.
Nevědělas, že Anna vysadila léky.
Zapomnělas, že jsme se měly sejít.
To Anna skončila ve vodě, že jo?
A od tý doby se za ni vydáváš.
Takhle to vůbec skončit nemělo.
Čí hlas jsem slyšela tu noc z vedlejší kajuty?
Byl to…
Já jsem kráva. Byl to Bullmer, že jo?
Dozvěděl se, že…
že ho chce Anna vydědit.
Nevěděla jsem, že ji zabije.
Měla jsem se za ni vydávat jen jeden den.
Sejít se s právníky. Podepsat závěť.
Říkal, že to bude jako herecká role.
- Zkus si to a dej mi vědět. - Jo.
Existuje takový software
na rozpoznávání obličejů.
Oslovil mě přes Facebook.
SHODA
Pozval mě na party do Londýna. Všechno za mě zaplatil.
Tolik peněz mi v životě nikdo nedal.
Musíš se se mnou cítit dobře, jinak to nevyjde.
Richarde?
Co? Co to je?
Co jsi zač?
- Co tu s ní… Zbláznil ses. - Uklidni se.
- Ty ses vážně… - Uklidni se.
Ticho. Pojď sem.
Zavři hubu!
Pár drobných? Nic víc mi nenecháš?
Cože?
Ty…
To se vyřeší.
Anno.
Nikdy bych na to nepřistoupila.
Ne!
Nikdy.
Měla jsem ho zastavit.
Ale nenapadlo mě, že to zajde tak daleko.
Nevíš, z jakých jsem poměrů.
Nevíš, jaké to je nemít nic.
Nebýt schopná uživit své nejbližší.
Moje dcera je pro mě vším.
Jak se jmenuješ?
Carrie.
Carrie, můžu ti teď něco říct? Poslouchej mě.
Jenom tě využívá.
Myslíš si, že až mu všechno podepíšeš, nechá tě jen tak jít?
Vidělas, jak někoho zabil.
Nemůže riskovat, že se někde prokecneš.
Mě už se zabít pokusili.
Musíme držet při sobě.
Měla bych se vrátit nahoru.
Anno?
Kde jsi byla, drahá?
Málem jsi zmeškala to hlavní.
Promiň.
Anna a já bychom vám rádi znovu poděkovali za to,
že tu s námi jste.
Miluju tě, drahá.
Nade vše si vážím toho, že s tebou mohu být.
K opravdové polární záři nepoplujeme,
tak si ji sem přivoláme.
- To je ono. - Nádhera!
- Krása. Fakticky. - Pojď.
Mám tě moc rád.
Zdravím vás.
Jen jsem ji byl zkontrolovat.
Nechte ji spát. Má za sebou pár náročných dnů.
Dobře.
Lo?
Když tak jsem tady.
Nemohla se přece vypařit.
Jsme na moři. Nemá kam utéct.
- Budeme ji s kapitánem dál hledat. - Až ji najdeš, zbav se jí.
Ano?
Už ne.
Nemůžu. Tohle jsme si nedomluvili.
Nic nevychází tak, jak jsme si domluvili.
Annou to končí.
Měl jsem jen předávkovat umírající ženu, ale teď chceš chladnokrevnou vraždu!
Zapomněl jsi, kde jsme byli před třemi lety?
Jak jsi brečel a žadonil o pomoc?
Oba víme, že nebyla jediná, které jsi to udělal.
Prosím tě.
Ostatní by tě dostaly před soud, kdybych je neutišil.
Přišel bys o licenci a do konce života bys hnil v lochu.
Moc si vážím všeho, cos pro mě udělal.
A na naši dohodu jsi určitě nezapomněl, že ne?
Ne.
Postarám se o ni.
Díky, Roberte.
Musíš s tím jít na policii. Povíš jim všechno, cos řekla mně.
To nejde. Jsem přece komplic.
Pomohla jsem ji zabít. Určitě přijdu o dceru.
Prostě podepíšu, co chce, půjdu s ním na ten galavečer…
Ty si vážně myslíš, že tě nechá odejít živou?
Carrie, on tě zabije. To přece víš.
Vědí, že jsem tady?
Nevědí, ale hledají tě.
Kdy máme zakotvit?
Asi za dvě hodiny. Nechám ti otevřeno.
- Třeba budeš mít štěstí. - Carrie…
Dokud nepodepíšeš tu závěť, jsi v bezpečí.
Potřebuje tě živou.
Ale až uděláš, co chce, jsi mrtvá.
Nenechám tě v tom.
Věř mi.
Všem členům posádky, zbývá 30 minut. Třicet minut do spuštění kotvy.
- Larsi. - Co je?
Stáhnul sis už to moje album?
Mám pocit, že říkat to třikrát je už trochu moc.
- Tahle je poslední? - Ano.
Pane Morgane, doktor Mehta prosil, ať ji nerušíme.
Večer jí nebylo dobře a dostala sedativa.
- Vyřiďte jí, že jsem tu byl. - Ovšem.
Díky.
- Bene. - Ano?
Děkuji, že jste tu s námi těch pár dnů byl.
Jo.
Těším se, až uvidím fotky.
Jistě, ale…
Mám strach o Lo.
Ano, já také.
Ale je o ni postaráno.
Je v péči nejlepšího doktora.
Prý tu s ní zůstane, než se k nám bude moct připojit.
Nejsme nějak daleko?
Dál je mělčina. Blíž plout nemůžeme.
Jediná nevýhoda těchhle obrovských lodí.
Všem pasažérům,
za pět minut opouštíme loď.
Prosím, dostavte se na záď.
Bylo nám potěšením vás tu posledních pár dnů hostit.
- Těším se zase na viděnou. - Děkujeme.
- Mějte se. - Pardon.
- Bene? - Na shledanou.
Jdu za Lo. Nemůžu ji tu takhle nechat. Dorazím potom.
Můžem už prosím jet?
- Nebo zmrznu - Sklapni, Adame.
Souhlasím. Nemůžeme čekat věčně.
No tak. Co mám dělat?
Haló?
Lauro.
Díkybohu. Tady jste!
Všichni jsme o vás měli strach.
Nepřibližujte se.
Jen chci mít jistotu, že jste v pořádku.
- Jsem. - Celý den vás nikdo neviděl.
Je mi dobře.
Chci se přesvědčit, že jste si neublížila.
Klid, Lauro. Vyřešíme to.
Co to je?
Co v ní bylo?
Co jste mu píchl?
Co to sakra bylo?
Bene.
Lo. Uteč!
- Jdi s pravdou ven! - Do hajzlu.
Proboha. Bene.
Zůstaňte, kde jste!
Co se stalo?
Ben je mrtvý.
Jak může být mrtvý?
Napadl mě.
Chránil ji a…
zvrtlo se to.
- Těl ses zbavil? - Jenom jeho.
Ona skočila do vody, ale v téhle zimě nemohla přežít.
Teď se to nesmí rozsypat.
Rozumíš?
Brzy podepíše závěť.
A ty se jí hned po galavečeru…
koukej zbavit.
Jen mě zaskočila ta náhlá změna názoru.
Po vší práci se založením nadace.
- Chápu. - No…
Manžel stál celá léta vždy po mém boku, tak…
jsem se nakonec přiklonila k rozumnějšímu řešení.
Můžeme?
Jistě.
Je ti špatně?
Mám doktora pro něco poslat?
Ne.
Je mi dobře.
Vyber si.
Mluvení nech na mně. Ty se jen usmívej a mávej.
Jdu se převléct. Za chvíli přijdu.
Ochranka na dvojku.
Prosím vás. Anna je mrtvá.
Zrovna měla schůzku s právníky.
Pozměnila závěť?
Odkázala celé své jmění Bullmerovi?
Anna mi řekla, že ho chce vydědit.
Tu noc, co jste mě k ní vzala. Tu noc ji hodil přes palubu.
Bullmer ji zabil.
Tahle žena se za ni od té chvíle vydává. Bullmer jí za to platí.
Tady…
Čtěte. To je proslov, který chtěla Anna večer pronést.
Vy jste se zbláznila.
Co když mám důkaz?
Velmi mě těší, že jste se tu dnes sešli, abyste vzdali hold
ženě, kterou již mnoho let vytrvale zbožňuji.
Její vize
a ambice
pomohly nejen uchovat její rodinné dědictví,
ale také obohatily životy mnoha z nás.
Tak tak.
Ale dost bylo řečí.
Anna Lyngstadová.
Má drahá Anna by si přála, abychom dnes slavili, nikoliv truchlili.
Jde o nový začátek.
Annin dědeček založil před 70 lety přepravní firmu.
A my nyní zakládáme Lyngstadovu nadaci s úmyslem vrátit společnosti něco zpět.
Kdyby ještě žil, byl by Alfréd dozajista na všechny Anniny úspěchy náležitě hrdý.
A za sebe… Promiňte, co to…
Nerada ruším,
ale Anna mě požádala, abych to celé uvedla na pravou míru.
- Pardon. Hned to vyřešíme… - Anno, dovolíš?
- Co to má být? - Tato žena trpí přeludy.
- Poslední čtyři dny… - Jen ať mluví.
Co se děje, Richarde?
To stačí. Vyveďte ji prosím.
Nech ji mluvit!
Drahá, chápu, že je ti jí líto…
Nech ji promluvit.
Nechci, aby nám zkazila večer.
- Neobtěžujte mého hosta! - Vyveďte ji. Na co čekáte?
Richarde, Anna chce, aby promluvila.
- Můžeš ji nechat být? - Jo, je to její večer.
Slyšeli jste paní Lyngstadovou. Pusťte ji.
Děkuji.
Tento dokument mi Anna Lyngstadová dala před čtyřmi dny.
- Je to její dnešní projev. - To je směšné.
Anno, mohla bych ho tu přečíst?
Ano, prosím.
- Varuju vás. Nedělejte to. - Nech ji mluvit.
„Po mé smrti budou veškeré mé obchodní podíly a investice zpeněženy
a vloženy na účet Lyngstadovy nadace.
- Její správa bude svěřena… - Vypněte jí mikrofon.
…nezávislé straně a můj manžel, Richard Bullmer,
nebude v nadaci nadále figurovat.“
- Lže! - Richarde.
Napsala si to sama. Vymýšlí si.
- Jsou to tvá slova, Anno? - Ano.
Co to zkoušíte? Myslíte si, že vám to projde?
A co? Jenom říkáme pravdu.
Ano, Lauro.
Slyšel jste přání své ženy, že ano?
To od tebe nebylo moc chytré.
- Ani trochu. - Jak to myslí?
Víte co?
Nejlepší bude to pro dnešek rozpustit.
Sejdeme se někdy jindy. Anně stejně není…
Vlastně se mi docela ulevilo.
Vždyť ani nejsi Anna! Tahle žena vůbec není Anna.
Hej!
Kdo to tedy je? A kde je pravá Anna?
Nechcete se o to se svými hosty podělit?
Kdo to je?
Richarde!
- Ani hnout! - Uklidni se!
- Stůjte! - Nech ji.
- Prosím! - Koukej to odvolat, nebo tě zabiju.
- Stůjte! - Uklidni se!
Odlož ten nůž.
Bullmere, je po všem.
Běž.
- Hej! - Richarde!
Ani hnout!
- Prosím, nech toho. - Kliďte se mi z cesty!
- Přestaň! - Uhněte!
Vypadněte!
Nechte mě, nebo ji zabiju!
Jestli se nepřestaneš vzpouzet, tak tě zabiju.
- Lauro, co to má znamenat? - Není to Anna.
- Cože? - Annu hodil před pár dny do moře!
Do hajzlu.
Pokračuj. Tudy.
Dolů.
Rychle. Rozvaž to.
Dělej.
Zahoďte ten nůž!
Nebo co?
- Vážně byste ho měl zahodit! - Nasrat!
Co to má…
Na to zapomeň!
Kurva.
Nemůžu ho zaměřit!
Co si to dovoluješ? Neser mě!
To nic.
Je konec.
Už je po všem. Neboj.
Je po všem. To nic.
Už je to dobrý.
Děkuju, žes řekla pravdu.
ŽIVOTNÍ ODKAZ:
LYNGSTADOVA NADACE PŘISPĚLA REKORDNÍ ČÁSTKOU NA VÝZKUM RAKOVINY
- Díky. - Ten článek byl skvělej.
Kvůli vám jsem tady na stáži.
Až jí přestaneš lézt do zadku, dám si čaj, mlíko a dva cukry.
Každý by řešil jen jeho, ale vám se povedlo v tom najít i špetku dobra.
To jsem nečekala.
Já taky ne.
SPOLUPACHATELÉ OBVINĚNI Z DVOJNÁSOBNÉ VRAŽDY
Lidský příběh v nelidské době.
Přesně to potřebujeme.
- Porada za pět minut. - Už běžím.
Ahoj. Má se dobře. A já taky.
Někdy se stav.
Překlad titulků: Vojtěch Tuček