Downloaded from YTS.MX
Official YIFY movies site: YTS.MX
No tak, kluci! Zaberte!
Ještě dvě kola!
Chceme překonat náš nejlepší čas z Birkenu, ne?
Jo...
Tak přestaňte sedět v křesle u televize a víc běhejte na lyžích.
Nevím, kolik toho moje rodina ještě snese.
Lidi nežijou jako ty, Gjermunde.
Můžeme chvíli trénovat zítra po práci.
Nemůžu, musím hlídat děti. Martine má zkoušku sboru.
Nemůžeš nechat děti doma samotný? Ať poznají trochu strach.
Tak se buduje charakter, aby nebyly měkký.
Jo.
Možná.
Když chcete dosáhnout cílů, nemůžete se vzdát na první překážce.
Vítejte v Cakes and Shakes. Jsem Emilie, co si dáte?
- Chtěl bych osm koktejlů. - Osm?
Dva Kale Madness, jeden bez kapusty.
- Kapustový bez kapusty? - Ano.
Jeden Stairway to Heaven. Jeden Fruit Ninja,
bez banánu, kiwi navíc. Jeden 50/50 s Minty Fuck a Passion Explosion.
Pineapple Express a One in a Melon. A jeden Apple of my Eye...
Ne, ticho, musím si to... eh...
Ten... Říkal jste...?
Vy jste mi řekla „ticho“?
Nechtěla jsem, potřebovala jsem klid... Musím si to zapamatovat.
- Dobře. - Jo.
Můžu si to napsat.
Napište si to.
Není na zvracení.
- Dobře. - Ne.
- Ano? - Dva...
- Dva Kale Madness, jeden bez kapusty. - Mhm.
Kapustový bez kapusty.
- Fruit Ninja, bez kiwi, banán navíc. - Ano.
Běžný Stairway to Heaven.
Jeden speciální mix s půlkou Minty Fuck a půlkou Passion Explosion.
A jeden Sweetie Pie, ale...
KŘIVOU STOPOU
Ty jsi dala výpověď?
Nebyla to přímo výpověď. Mělo to být dočasný.
- Přirozeně to skončilo. - Emilie...
Vážně. A mně se to hodilo, protože jsem tam pracovala nerada.
Takže tohle taky nevyšlo.
Můžeme změnit téma?
Co budeš dělat?
To není změna tématu.
- Ne, poslouchej... - Je to důležitý.
Jo, mám ještě jednu kamarádku, která nemá kvalifikaci.
Děkuju.
Vede se jí dobře. Dělá řidičku tramvaje.
- To by ti šlo. - Ne.
Ne!
Ale jo.
Haló!
Ahoj!
Líbáš moc dobře.
Víš... Musím čůrat.
- Dobře. - Jo.
Mimochodem... Máš šprcku?
- Šprcku? - Ano. Máš nějakou?
Ne, nemám u sebe šprcku.
- Dobře. Zatímco budeš líbat, já... - Mhm.
- Ne, zatímco... se budeme líbat... - Jo.
- Než se vyčůráš, dojdu do kiosku. - Jo.
- Koupím šprcku. - OK.
- Dobře? - Jo.
- Než se vyčůráš. - Jo.
Zdravím.
- Zdravím. - Oblečte si kalhoty.
Nemůžu přestat.
Omlouvám se.
V hospodě byla dlouhá fronta, tak... jo.
Je divný, že mají jen jeden záchod.
A jestli jste... Nevím, jestli jste byl třeba v centru Storo?
- Byl jste tam? - Ano, byl.
Mají tisíc záchodů, ale jen jedno pivo... teda záchod v hospodě.
- Aha. - Jo.
Jejda!
Stojím ve vlastním čůrání.
Víte, že močit na veřejnosti se nesmí?
Ano, to už jsem slyšela. Už se to nestane.
To jsem udělala poprvé v životě.
Tak jo, necháme to být. Už to nedělejte.
Slibuju.
- Běžte se domů vyspat. - Ano.
- Dobrou noc. - Děkuju.
Hej! Zvoní ti telefon.
Haló, tady Emilie.
Ne. Je to můj týden, už jedu. Dobře, ahoj.
- Ahoj, Lilli. Ahoj, Lisbeth. - Ahoj.
Ahoj. Není ti dobře? Jo, úplně hoříš.
Dala jsem jí úkoly do tašky. Uvidíte, jestli je zvládne, jo?
- Uf. - Ahoj.
Ahoj, Joachime.
- Tohle je můj týden. - Já vím, ale nebralas to, tak...
Kdes byla?
Co? Byla jsem... Byla jsem doma.
- Aha. - To je moje věc.
Možná bude lepší, když vezmu Lilli domů, aby sis mohla dát sprchu.
Ale Joachime, nemůžeš se na mě zlobit, že jdu ven, když nemám Lilli.
Mám být v pohotovosti?
Je rozdíl mezi pohotovostí a tím, když z tebe táhne chlast.
Promiňte... potřebuju tuhle třídu, takže...
- Ano. - Ano.
- Lilli, rozluč se s tátou. - Lilli.
Obejmi mě. Brzy se uzdrav a buď hodná holka.
Vy se s tátou hádáte?
Jenom diskutujeme.
Myslím, že by sis teď měla trochu odpočinout. Vyčůrala ses?
Jo, ale záchod zas blbne.
Tak jo, spravím to.
Zkus se trochu prospat.
- Ne! - Ne!
- Ne, uklidněte se. Fakt. - Ahoj, kluci.
- Uprostřed jede Olav. - Dobře, že jste tu.
- Ahoj. - Ne, teď mám jet já.
- Panebože! - Ahoj, kluci. Ahoj.
Jinde na světě jsou děti, který umírají hlady. Vezměte...
Můžete si vzít... Tak jo, to je fuk...
- Teď já! - Ne!
Helge šel domů?
Jel na Gran Canarii. Potřeboval pauzu.
- Jasně, moc vtipný. - Pozdravuje.
- Čau. Díky za dnešek. - Čau.
- Ne. - Ne!
Nech si prosím pindíka v kalhotách.
S dětma je sranda.
Jo...
Jsem hotovej. Jen potřebuju sprchu.
Žádnej stres, ale musíme to udělat.
Jo. Já jen...
- Jsem připravenej. - Skvělý. Rozumíme si.
Jmenuju se Roger a teď jste se dostali na můj YouTube kanál „Práce je zábava“.
Na tomhle kanálu vám budu pomáhat se žádostmi o práci, životopisem...
Do prdele!
Kurva!
Sakra!
Ne!
- Ahoj. - Ahoj.
- Běž do auta. - Bude to dobrý. Brzy nashle.
- Jo, bude to dobrý. - Ano.
Nastup a já přinesu méďu.
- Má vysokou teplotu, takže... - Lilli u mě chvíli zůstane.
- Ale byl rozbitý záchod. - Cos říkala, když ses odstěhovala?
„Chci být hlavní postavou.“
Jak ti to jde?
DORT, NEBO PENÍZE?
Tak jo, Liz, právě jste vyhrála pět tisíc dolarů, hezky! Patnáct sekund...
Podívej na ty detaily. To je šílený.
...a čas začíná běžet teď!
Bože, jsou si tak podobný.
No tak, ještě trochu.
Sakra.
Au!
Tak jo, Liz, berete dvojku, proč myslíte, že je to ono?
Kdo je to?
Hádej.
- Ahoj. - Ahoj.
Proč jsi čekala šest měsíců, než jsi zavolala instalatéra?
Ne každej má rezervu.
Je to jednoduchý. Každej měsíc dáváš z platu něco stranou.
Kolik bereš?
- Nedostáváš plat? - Ne.
- Takže ty... nedostáváš peníze? - Ne.
Joachim má z té situace radost. Chce Lilli na celou dobu.
Fajn, jdu spát. Postel pro hosty je ustlaná.
- Jo. Už jdu. - Dobrou noc.
Teď? Ty už jdeš?
Jo, já... Mám vybitý baterie. Musím nabrat síly a zítra trénovat.
Ale pomůžu ti s koupelnou.
Co když má Joachim pravdu?
Že by Lilli měla bydlet u nich?
Ne, to je prostě nesmysl.
Mají zahradu, kde si ráda hraje. Je ráda venku a...
S tím si nedělej starosti. Zahrada není pro Lilli to důležitý.
Pro Lilli je nejdůležitější, že jsi tu pro ni. Ona není...
Máš nějaký drby?
- Drby? - Jo, novinky nebo tak něco.
Anders a Thea se rozvádějí.
Thea má školu potápění v Thajsku, ale on nesmí být na slunci.
On... je albín, ne?
Ano, je albín, to je hned vidět.
On je jako: „Prší dneska? Ne, svítí slunce.“
Další detektivka?
- Je to dobrý? - Gjermunde...
Nikdy si nedá život do pořádku, když to děláš za ni.
Jo.
Nemůžeš za to, že měla ve 20 dítě.
Ty...
Děláš pro ni všechno. Balíš ji do vaty.
Ne, to nedělám.
Je skvělý, že máš sestru rád, ale tahle situace není tvoje chyba.
Nebylo snadný vyrůstat jenom s mámou.
Ne, ale měl jsi zůstat doma s mámou, nejít na vysokou
a dělat pětiletý holce náhradního tátu?
- Je dospělá, musí se o sebe starat sama. - Ano, máš pravdu.
Už jsi vzhůru?
Promiň, mám zmačkanou blůzu, musím si ji napařit.
Aha, chápu.
- Zaplatím ti to, jestli... - Jo.
- Paráda. - Bylo dobrý.
Gjermunde.
Vypila Barolo.
Ani se nezlobím, jen mě to ohromuje.
Promluvím si s ní.
Hodně štěstí!
- Á, tady to je. - Ahoj.
- Cha! - Je hodně naštvaná?
No, je to dobrá volba, Barolo z roku 1986. Stojí 10 000 korun.
- To máte tak drahý vína? - Emilie...
- Promiň, nevěděla jsem... - Musíme si promluvit. Takhle to nejde.
- Dobře. - Máš nějakej plán?
No jo. Nebo jsem myslela, že tady chvíli zůstanu, promyslím to a...
Nemůžu tě pořád balit do vaty. Ty nic neděláš.
- Můžu něco dělat a být zodpovědná. - Co dělat?
- Vynášet odpadky, stlát. - Ne. Co...
To jsi takovej ztroskotanec? Uvažuješ jako ztroskotanec.
Máš myšlení ztroskotance. Musíš začít myslet jako vítěz.
Tos viděl na Instagramu, nebo...
Myslím to vážně!
Dobře, takže bych měla být vítěz.
- Jako ty? - Ano, například.
Jde o to uspořádat si život.
Jak? Ty víš očividně všechno.
Já sakra nevím. Já třeba trénuju na Birken.
Je skvělý, že lyžuješ. Je to originální, všichni nad 40...
Možná to není tak originální. Ale jde o to stanovit si cíl
a ten cíl dosáhnout.
- Zkus to. - Jako Birken?
Ne, Birken ne, ale stanov si nějakej cíl.
Vlastně to je...
To je dobrej nápad, že bys...
Proč ne?
- É... - Měla bys. Je to skvělej nápad.
- Děláš si srandu? - To je skvělý.
To je pro tebe fakt náročnej cíl.
Mnoho lidí se stane svým lepším já, když si dají náročné cíle.
Napadlo tě někdy: „Možná je tohle nejlepší verze Emilie?
Ano, bohužel ano...
Ale je tu naděje. Doufám, že když nic jinýho,
když toho cíle nedosáhneš, vypěstuješ si sebeúctu.
- Průbojnost, odhodlání. - Jo. Díky.
- Hodně věcí vychází ze stanovení cíle. - Ne, to se nestane.
No tak.
Pak budeš muset bydlet jinde.
Zavolej mámě.
Jestli má volný gauč. V Haldenu, s Dagem.
- To myslíš vážně? - Za deset minut odcházíš.
Ne, to nemyslíš vážně.
Birken, nebo Halden, to jsou tvoje dvě možnosti.
Můžeš si půjčit oblečení od Silje.
- Já... neumím ani lyžovat. - Naučíš se to.
30 DNÍ DO BIRKENU
Jak to jde?
Na špičky. Nepoužívej tolik ruce, unavíš se.
Nenávidím tě.
Jeden kilometr ti trval 27 minut. Birken je 54 kilometrů. Dělej!
To je strašně daleko.
Nejdřív tě rozbijeme a pak zase složíme. Dělej.
A co je nejdůležitější, věnujte pozornost podmínkám.
Podívejte se na počasí, připravte se. Podívejte se na oblohu.
Prostě si to užívejte a vyvarujte se chyb při voskování.
- Vstávat! Je čas trénovat! - Dneska mi není moc dobře.
Jo, jasně! Dělej!
Ty jsi nahá. Proč jsi nahatá?
- Spím nahá. - Začíná trénink.
Jo, 67 minut.
- Vážně? - Hm.
To je dobrý, ne?
Předběhli tě dva osmdesátiletí, můžeš ještě chvíli pokračovat.
Musím domů. Dej ještě pár kol. Øyvind tě odveze domů.
- Ale já... Ano. - No tak, Emilie. Nestůj tady.
Ještě kolo, Emilie, vyplivni hlen!
Haló?
Jo, nejvíc se mi líbí sisalová tapeta.
Jo, mně taky. Ale bude to lepidlo držet na cihlový zdi?
- Jo, chápu, ale... - Ahoj.
Ahoj.
Ehm...
Snažíme se otěhotnět.
Jsem si jistá, že to pochopila, Gjermunde.
- Jo. - Jo.
No jo.
Nechceme, aby nás lidi litovali, když to nevyjde, takže...
- Jo. - Radši říkáme, že děti nechceme.
- Ano. - Hm.
Jak dlouho se snažíte?
Tři roky. Letos jsme zkusili umělé oplodnění.
Teď tam jedeme, takže proto...
- Hm. - Hm.
Spousta párů, když se konečně přestanou snažit, tak...
Jo, zkoušeli jsme to a nefunguje to.
Poslouchali jsme i podcasty.
Ne, promiň.
Nikdo z našich přátel neví, že se snažíme, tak jestli můžeš...
Jistě.
- Jo. - Jo.
Ale... Možná byste to mohli dát pryč, než přijde Lilli.
Jo.
Ahoj, Lilli.
- Ahoj. - Ahoj.
- Začala jsi trénovat? - Ano, na Birken.
Moc legrační.
Co je Birken?
Je to hodně dlouhý lyžařský závod pro sportovce.
Pořád trénují a hodně se soustředí.
- Žijou pro lyžování. - I tvoje super máma.
- Je to pravda? - Ano, trénuje mě Gjermund.
- Aha. - Jo.
Možná byste mi mohli fandit. To by bylo moc hezký.
Já a táta? Můžeme, tati?
Jestli máma vážně poběží Birken, musíme to vidět.
Běž dovnitř, ať nenastydneš.
- Ano. - Ano. Nejdřív mě obejmi, Lilli.
- Buď hodná. - Ano.
- Díky. - Teď jste na řadě vy.
- My? - Ano.
- Eh... - Ano.
- A je to. - A je to. Běž dovnitř.
Celina ji vyzvedne dřív, má doma nabitý program.
Doma?
Nezačínej.
Ne, nebudeme.
- Máme 15 vajíček a dost spermatu. - Dobře.
Musíme jen počkat, jestli umí kluci dobře plavat.
- Jo. - Jo.
Měli byste zvážit svoje možnosti, kdyby to nevyšlo.
- Hm. - Jak to myslíte?
Existuje mnoho způsobů, jak vytvořit rodinu.
A můžete žít bohatý život i bez dětí.
- Hm. - Proč to říkáte?
Jen se nám snaží pomoct přemýšlet
o alternativách, když to nevyjde.
Ty s ní souhlasíš? Máme to vzdát?
Kdo si vyhonil do kelímku?
A kdo honil?
Nejdřív se budeme soustředit na vytvoření embrya.
- Hm. - Dobře.
Můžeš mi říct, na co myslíš?
Na nic.
Na nic? Jsi v autě zticha, ale na nic nemyslíš?
Myslím na to, že možná před večeří vyrazím do stopy.
Aha, myslel jsi na trénink? To máš v hlavě?
Nechám trénování.
Nechci, abys toho nechal. Nechci...
- To po mně chceš... - Ne, nechci...
Tak co chceš?
Co... Co...
Co...
Silje.
Teto Silje?
- Silje? - Co?
Chceš zaplést Lilli vlasy? Hodí se ti to?
Jasně, že chci. Vždycky chci Lilli zaplést vlasy. Pojď sem.
- Máš gumičku? - Jo.
Tak se podíváme. Tady to je. Můžeš nasadit víčka, než ti to zapletu?
Jakej copánek bys chtěla.
Vyber ty.
Tak jo, uděláme normální.
Jak jde tancování?
- Dobře. - Který pohyb mě naučíš jako první?
Kickball change. Můžeš mě naučit popping a locking?
Ano, naučím tě to.
- Vážně? - Ano.
Jo! Sním o tom, že to budu umět.
Co to kreslíš?
Dělám kalendář. Učili jsme se to ve škole.
Hm.
- Je moc hezký. - Díky.
Co to je?
Celina má narozeniny.
- To je důležitý si pamatovat. - Ano.
- A co je tohle? - Já a táta ti fandíme na Birkenu.
Vážně? To moc milý.
Ale musíme to dát pryč a spát.
Musím nakreslit ještě jednu věc.
- Už jen jednu? - Už jen jednu.
Tak jo, chápu. A všechny je chceš mít v posteli?
Úplně všechny.
Dobře. Jejda.
Není trochu unáhlený zvát je na Birken?
Ještě jsi na lyžích neujela ani pět kilometrů a pak...
Nevzala jsi mi lyže. Řekl jsem, „vezmi mi lyže“.
- Proč jsi tak mrzutej? - Nejsem.
Pomůžeš mi?
Nemůžu to dostat...
- Zvedni patu. - Jo.
Nahoru. Říkám ti, abys zvedla patu.
Do prdele! To je skvělý!
- Co je? - Dojeď domů sama.
Potřebuju pauzu.
Co se děje? Nenechávej mě tu.
Gjermunde!
Haló? Kde je nejbližší autobus do města?
Tady žádný autobus nejede. Musíte jet z Røy.
- Je to daleko? - Ne, je to hezká cesta.
Děkuju.
Tak jo, hezká cesta.
Dáme jídlo na stůl. Určitě tu brzy bude.
Nemůžeme... Nemůžeme dneska večer na to všechno prostě zapomenout?
- Jo. Souhlasím. - Pojďme si to užít.
- Dobře? - Souhlasím.
Super.
Gjermunde!
- Ty ses úplně zbláznil? - Co se děje?
Nechal mě uprostřed ničeho.
Nenechal jsem tě tam.
- To není vtipný. - Ne.
- Nesměj se. - Není.
Ne.
Ty jsi... Ty jsi jela až sem na lyžích?
Jel jsem do Røy a pak zkurveným autobusem.
Na lyžích ze Sørkedalenu do Røy. Nejspíš jsem si...
To je skvělý. Jela jsi ze Sørkedalenu do Røy,
což je asi 13 kilometrů. To je dobrý. To je...
- Skvělý. - Je... Ahoj.
- Ahoj. - Ahoj.
Ahoj. Dneska ujela na lyžích 13 kilometrů.
- Není to... - To není špatný! Bruslení nebo klasika?
- Ahoj. - Na lyžích.
- Klasika. Kde jsi jela? - Kde? V lese.
- Rád tě vidím. - Ahoj.
- Určitě máš hlad? - Jo, přesně tak.
- Víno, Emilie? - Ne, díky.
- Ne? - Zítra je trénink.
- Dobře. - Ano.
- Martine, dáš si trochu vína. - Ani ne. Mohl bys...
Ehm... jo.
Chceme vám něco oznámit.
- Děláš si srandu? - Je brzy, ale...
Ne.
- Jej, zase jsme to udělali. - Panebože, gratuluju!
Gratuluju!
Ty jo!
- Gratuluju! - Myslíme si, že je to dobrá věc.
Doufejme, že jo.
Děti jako když vyskakujou, tohle bude čtyřka.
No, bude to číslo pět.
- Aha. - Aha.
- Jsou to dvojčata. - Dvojčata?
Gjermunde, můžete si jedno vzít.
- Ne, rozhodli jsme se už dávno. - Fakt nechcete děti?
Je to tak smutný. Svět přichází o tu nejlepší mámu.
Naše děti věnují víc pozornosti Silje než nám.
- Můžu dostat víno? - Malý salát.
Nemůžeme mít děti.
Promiň, Gjermunde. Ale nemůžu...
Tak jo, lidi, nemůžeme mít děti.
Ehm...
Snažíme se už dlouho. Zkoušeli jsme všechno.
Zkoušeli jsme umělé oplodnění, zkoušeli jsme inseminaci.
Ale je to tak, že prostě...
Panebože. Omlouvám se.
- Ne, neomlouvej se! Ne! Prosím, ne. - Neomlouvej se, že máš dítě.
- Máme z vás fakt radost. Vážně! - Samozřejmě.
- A v mrazáku máme embryo. - Jo, máme.
- Je naděje. - Ne v našem mrazáku, ale...
- Ne. - Ne.
Tak jo. To je...
- To je dobrý. - Jo, dobrý.
Tak na zdraví! Přípitek na dvojčata a...
- Embryo. - Embryo.
Jsi v pohodě?
- Myslím, že jo. Nebo... - Hm.
- Já nevím. - Ne.
Haló.
Vážně? Dobře. Byt je připravený. Můžu se vrátit domů.
- Skvěle. - Úžasný.
Dobře. Můžu se nastěhovat zpátky zítra...
Jo.
- Vypadá to skvěle. - Jo.
Ano, musíme vyrazit do stopy, než se setmí. Jdeš zítra taky?
Já nevím, jestli...
No tak!
Zase budu mít Lilli každý druhý týden. Musím si fakt najít práci.
Ano, chápu, je to...
Ten projekt byl možná trochu moc optimistický.
Možná jo.
Hm. Hodně štěstí při hledání práce a...
- Díky. - Zavoláme si.
Díky. Hodně štěstí s Birkenem a dítětem a...
Díky.
Vypadá to hezky, nový záchod a tak.
Jo, už se těším, až si na něj sednu.
Jo.
...na finn.no je 11 654
volných pracovních míst v Norsku.
První, co musíte udělat, je zadat
název profese. Například zaměstnanec bufetu.
- Je to tak špatný? - Ne. Že jo? Je to trendy.
- Ano. - Myslím, že je to moderní.
Ale trochu to vypadá, jako že tvým očím narostl knírek.
- Ale malinkej. - Moc vtipný.
Pověz nám, jak to jde s Birkenem?
Už to nemusím dělat, nebydlím u Gjermunda. Uf.
Jo. To je dost typický.
Jak to myslíš?
Ne, zapomeň na to. To nic.
Co... Ale co... Jak to myslíš?
Jen to, že se ráda vzdáváš.
Máš ráda zkratky.
Vážně, kdy jsi naposledy něco dotáhla do konce? Cokoli?
Z toho obočí jsem měla tak dobrý pocit,
ale teď vidím jenom dva hady, které někdo přejel.
Co jsem to provedla?
- Sto? Že jo? - Ne, víc.
Nemám práci. Vlastně nevím, co dělat se svým životem.
Mám jen registraci na Birken a dceru, která mě chce vidět v cíli.
Víš co, v těchhle podmínkách potřebuješ pod lyže KX-35.
Øyvinde, můžeš jí pomoct s lyžema?
Jo.
- Skvělý. - Jasně.
14 DNŮ DO BIRKENU
7 DNŮ DO BIRKENU
Mami, došel nám toaletní papír.
- Kolik máš zatím kol? - Udělala jsem pět kol.
To je 15 km. Dobrý. Pojeď!
- Jsem vyčerpaná. - Ještě jedno kolo! Zaber!
To je ono! Tvoje síla vychází z nohou.
- Tak příští týden. - Ahoj, Emilie.
Ahoj, Celino.
- Je to hezká boulička. - Jo, už není cesty zpět.
Ne.
Miluju, když se směješ.
2 DNY DO BIRKENU
Takhle je to nejúčinnější. Odrážejte se hůlkami.
Nechte hůlku zmizet za sebou.
Neplýtvejte energií, abyste ji přitáhli zpět, udělá to sama.
- Mám zmeškaný hovor od doktora. - Aha, zavolej jim zpátky.
Uf, můžeš...
Tady Carina Larsenová.
Zdravím, tady Gjermund Vik, volám zpátky. Taky je tu Silje.
Jsem ráda, že voláte. Bohužel mám špatné zprávy.
Dobře.
Embryo nezvládlo rozmrazení.
Dobře.
Měli byste se zamyslet, jestli chcete pokračovat dál.
- Ano. - Můžeme si znovu promluvit příští týden.
- Ano, promluvíme si. Budeme ve spojení. - Dobře. Nashle.
Dobře. Nashle.
Jenom chci dítě.
Já vím.
Dobře. Asi musíme...
Necháme si na to víkend,
probereme, co teď chceme dělat a jak se posuneme dál.
No, já zítra odjíždím na Birken.
Věděli jsme, že zpracování pokračuje a že to nemusí vyjít.
Co to má znamenat? Jsi snad zasranej robot?
Ale tohle... Tohle jsme plánovali.
Hele, pojď sem...
Je moc těžký zrušit to takhle na poslední chvíli.
Jedu s Øyvindem, Helge a mojí sestrou a...
- Je to kvůli tobě. Na tos nemyslel? - To moc dobře vím.
Co projevit trochu účasti?
Neříkám, že se máme přestat snažit.
Ty nejsi ten, kdo musí dávat spoustu hormonů...
- Takže máme přestat žít? - Do prdele.
Nemůžeš přestat žít.
- To jsem neřekla! - Přesně tohle děláš!
Na nic jinýho nemyslíš. Děti, děti, celou zatracenou dobu!
Jsi připravená být mámou?
Připadá mi to děsivý.
Je to jako... Přemýšlím o tom, když se snažím usnout a... Ono to...
Čeká mě velká zodpovědnost.
- Hm. - Jo.
Ty to zvládneš. Přirozeně to přijde.
- Myslíš? - Jo.
Říká ta, co před dvěma měsíci vyplavila byt vodou ze záchoda, ale...
- Kontrola. - Ano.
- Půjdeme? - Co?
Není moc mlha, bude to dobrý.
- Jo. - Dobře?
- Krátkej. - Jo, krásnej krátkej trek.
- Ano. - Pilas něco?
Pojeď, Lilli! Vedeš si skvěle!
- S touhle technikou na Birken nemůžeš. - Co?
- Musíš používat horní část těla. - Používám horní část těla!
Používej nadloktí a břišní svaly.
- Triceps, jde o to... - Ty netaháš pažema.
- Síla je v nohách. - Musíš používat paže, Emilie.
Udělej jenom malý úpravy techniky.
- Používej horní tělo. - Stopa! Uhni!
Jejda! Jsi v pořádku?
- Co to sakra děláš? - Já? To byl on.
Ne. Tos byla ty.
Je ti pět let? Nebylo to schválně.
Dostaneš trochu kritiky a co uděláš? Dětinský.
- Trochu kritiky? - Jo.
Trochu kritiky? Za poslední dva roky nedostávám nic než kritiku.
Že si ničíš život? To není kritika, to je fakt.
- Neničím si život. - Ale jo!
Vypadá to, že vážně chceš, aby šel můj život k čertu.
Děláš si to sama.
- Jsi zasranej psychopat. - A ty jsi zatracenej ztroskotanec.
Promiň. Nemysleli jsme to tak. Slibujeme, že budeme s tátou kamarádi.
Lilli?
Podívej se na mě.
Hm?
Zlato, chápu, že ses naštvala.
Ale mysli na to, jaká bude legrace sledovat v sobotu mámu, jak lyžuje.
Já nechci! Můžeš jít pryč?
Ale Lilli...
Můžeš jít pryč?
- Chceš, abych šla pryč? - Jo!
Dobře.
- Už se nesmíme hádat před Lilli. - Ne.
- Nesmíme. - Ne.
Musíme se vzpamatovat.
Zítra odjíždím, ale uvidíme se po závodě a...
My dva bychom se měli potkávat co nejmíň.
Lilli by měla bydlet jen tady.
A pokud nesouhlasíš, můžeme jít na mediaci
a uvidíme, jak na tom jsme, jestli to potřebujeme pohnat dál.
Ehm... To snad nemůžeš myslet vážně?
Jo, myslím to vážně.
- Ale Joachime, to je... - Není o čem mluvit.
Silje?
Přešli jsme k druhý části hodin improvizace.
Museli jsme se spárovat.
- Pak jsme... Říkali jsme každé druhé slovo. - Hm.
Naprosto šílený je, že ty věty pak naberou směr,
kterej je naprosto bláznivej. Nechce se tomu věřit.
Představuje to výzvu pro mysl naprosto odlišným způsobem.
To...
- Je... - Nějaká...
Dlouhá...
Krabice...
Která...
To je působivý. Bylo to silný.
- Nemohl jsem... - Napadla mě lopata. Dobře... Ale...
- Není to tvoje vina, Helge. Já... - Ne. Neměl bych to blokovat.
- Nesmím se soustředit jen na jednu věc. - Úplně jsem tě zablokoval.
Ne, to neříkej.
To nic. Soustředil jsem se jen na šedou krabici, myslel jsem...
A já...
1 DEN DO BIRKENU
ŠKOLA RENA
Jdeme do tělocvičny.
Tady to je.
- Ta je pěkná. - Děláš si srandu? Tady budeme spát?
To k tomu patří. Takhle spali původní kluci z Birkenu.
Chodili před tisíci lety od školy ke škole?
Jo.
Ne, ne, ne, ne, ne.
HODNĚ ŠTĚSTÍ PŘEJE ŠKOLA RENA
Můžeš si najít jiný místo? Potřebuju zásuvku
Co?
Na stroj proti chrápání.
- Najdi si jiný. Je tu dost místa. - Dobře.
- Nechci lidi budit. - Ne.
Promiň.
Ahoj. Chtěla bych Farris.
S ledem, prosím.
Eh... Madeleine?
- Ahoj. My se známe? - Ahoj. Ehm...
Ne, ale sleduju vaše lyžařské tréninky na sociálních sítích.
- Super. Fungují? - Ano, překvapivě ano.
- Takže to funguje? - Překonám osobák.
To je super.
Hm.
Máte nějaký tip, co zítra namazat?
- Ne. - O který se můžete podělit?
- To vám nemůžu říct. - Jo?
Nechci, abyste mě porazil. Musím se něčím živit.
Vy ne... Takhle se živíte?
- Ano. - Aha.
Ahoj!
Promiňte, nepamatuju si tváře. My se známe?
Ne. Myslela jsem, že jste někdo jiný.
Určitě? Připadáte mi povědomá. Já jen...
Mám dost obyčejný obličej, takže lidi asi...
- Ty jsi ta holka, co čůrala v parku. - Ne.
Ne.
Rád tě vidím.
Ráda tě zase vidím.
Je tady dost záchodů?
- Rozhodla jsem se žít vlastní život. - Jo.
Nechci jít se stádem a produkovat děti.
- Ne. - Koupit si dům za plotem.
- Chápeš? - Jo, moc dobře to chápu.
- A co ty? - Já?
Nech mě hádat. Tři děti, Volvo, pes.
- Ano, mám Volvo. - Jo.
- Jedno jsi trefila. - Tak na svobodu!
- Na svobodu. - Hm.
Co s tou svobodou uděláš?
- Stěhuju se do hor. - Vážně?
V létě budu lézt po skalách, v zimě lyžovat a prostě žít.
- Postavím přístřešek. - Aha.
- My už jdeme. Jdeš taky? - Přijdu trochu pozdějc. Jenom...
- Tak jo. - Pokračuj.
- Kde bydlíš? - Ve škole.
- To je hardcore Birken. - Jo, hardcore. Jsme drsný chlapi.
- To bych nezvládla. - Nezvládla?
Ne. Před dlouhými závody musím mít horkou koupel.
- Aha. - Uvolnit se.
- Zahřát se. Cítit klouby a svaly. - To je chytrý.
Pronajímám si chatu.
S vířivkou?
Nemůžu ji rozchodit. Zkoušela jsem všechno.
Nejsem odborník, ale mám jednu doma. Pamatuješ si, co je to za značku?
Možná by ses na ni mohl podívat. A možná...
Jo, jasně. To můžu.
- To je to nejmenší... - Díky.
Za všechny tvoje dobrý rady...
Jo?
Jo.
Má to jen tyhle knoflíky?
No jo. Nechápu, jak zapnout trysky.
Vida!
- Kouzelný prst. - Jo.
Podrž to tlačítko dýl a ono se to spustí.
- Dobře. - Dobře, tak já...
Je dobrá?
- Co? - Voda.
- No, je teplá a... - Jenom se převléknu.
Tak jo.
- Tak jo, hodně štěstí při... - Ne, vlez do vířivky!
Jo. Dobře.
Ty jsi jen dobrovolník? „Jen“ bylo špatný slovo.
Děláš to už dlouho?
Jo, jsme parta přátel a každý rok se sem domů vracíme.
Aha.
A co ty? Co děláš kromě Birkenu?
Jsem tak trochu v mezidobí.
Co to znamená? Práce? Partneři?
Možná obojí.
- Necháváš si prostě otevřený možnosti? - Jo, všechny možnosti.
- Díky za policejní eskortu. - V pohodě, je to drsná čtvrť.
- Hodně štěstí zítra. Dobře se vyspi. - Děkuju.
Spím s těmahle dvěma, můj starší bratr
a chlápek s chrápacím přístrojem, možná to nepůjde.
Ale zkusím to.
Můžeš spát u mojí mámy.
Máme spoustu místa. A zítra jde na závod.
- Jo. - Teď spí.
Měla bych zůstat s bráchou.
- Jasně. - Jo.
Chápu. Uvidíme se zítra.
- Zítra. Jo. - Spi sladce.
Budu ten chlápek s vestou Birken a sněžným skútrem.
Já... Já budu ta holka s lyžema.
Tak jo. Najdu tě.
- Masáž? - Ano.
- Ach. Tam. - Tam?
- Ne tak tvrdě. - Ne.
Nemůžeme mít sex.
Ne, já ne...
Je to závod. Potřebuju spát aspoň deset hodin.
- Jo, to je... - Je to moc důležitý.
Chytrý uvažování.
Přespi dneska tady.
- Jo. - Pak uvidíme.
Možná budeš mít štěstí zítra po závodě.
Bude to hezký.
- Jsme tým! - Kde je Gjermund?
- Nevím. - Ty nevíš?
Ne.
- Ahoj. - Kde jsi?
Našel jsem dneska na spaní jiný místo, tak...
Škola byl tvůj nápad a pak prostě odejdeš?
Běž spát. Uvidíme se zítra.
- Jo? - Gjermunde.
Haló?
Ahoj. Můžu si to rozmyslet?
- Jo. Jasně. - Jo.
- Dobře. - Dobře.
- Musíme být potichu, máma spí. - Dobře.
- Tudy. - Dobře.
Máš tohle pyžamo?
- Obléknu si ho. - Vážně?
Povlečení nemám, ale je tu deka a polštář.
Děkuju.
Tak jo. Dobře se vyspi.
Taky se dobře vyspi. A díky.
Rádo se stalo.
- Dobrou. - Dobrou.
- Ahoj. - Ahoj.
- Hledáš záchod? - Ne, ani ne.
Ne?
Ne.
Haló?
Nejsem tady.
- A já jo? - Jo, v pohodě.
Ty otázky bych nezvládnul.
- No tak. Běž. - Dobře.
- Ahoj. - Ahoj.
- Asi nemáte povlečení. - Děkuju.
Naši hosté by měli mít povlečení, když tu přespávají.
Nebo co myslíš, Ole Martine?
Vím, že tam jsi.
- Tak dobrou noc. - Jo.
Dobrou noc. A díky, že tu můžu být.
Tak jo. Jak moc jsi na sebe teď hrdej? Od jedný do desíti.
- Nejsem moc hrdej. - Ne.
Ne.
Někdy je jí trochu moc.
Připadala mi skvělá.
Moje máma se nestarala a prostě tomu říkala volná výchova.
To zní hezky.
Jo.
- Sto dvacítka? - Stovka a modrej.
- Ahoj. - Ahoj.
- Stoupáme na tři hory. - Taky sjíždíme dolů.
- Kde jsi byl? - Ehm, pojďme si zabalit.
Co to je?
Ty sis... Ty sis sundal snubní prsten?
Dělám to před každým závodem, protože mě dře.
- Co to děláš? - Nic nedělám.
Co se děje? Řekni mi to.
Se Silje bychom už spolu neměli být.
- Co? - Už roky se nemilujeme.
Není to... Ne doopravdy.
- Z Madeleine mám pocit... - Kdo je sakra Madeleine?
Madeleine je influencerka.
Panebože!
Spojili jsme se na úrovni, kterou jsem se Silje nikdy nezažil.
Jak dlouho ji znáš? Asi 12 hodin?
Zdá se to deset let. Chceme stejný věci.
Fajn, co teď najednou chceš?
Já nevím, přestěhovat se na takovýhle místo a...
Do Reny?
Vlastně kamkoliv. Vést dobrodružnou farmu.
V zimě lyžovat, v létě lézt po skalách, na jaře skákat padákem.
To je správnej život, být svobodnej, postavit si přístřešek a skutečně žít.
Ehm... To jsi vždycky takovej... Jsi před Birkenem vždycky takhle blbej?
Jenom teď jasně vidím, že si musím se Silje promluvit a rozvést se.
- Měl jsem to udělat dávno. - Ne, Gjermunde.
Se Silje jste spolu 15 let.
Teď to všechno zahazuješ kvůli náhodný pětadvacítce.
- Vzpamatuj se! - Je jí 34 let, ne 25.
- Aha, je jí 34. - Ano.
V tom případě běž do toho.
Jo, přesně to udělám.
Proč váží batohy?
- Musí... - Emilie...
- Její... - Batoh...
Musí vážit aspoň 3,5 kila.
Váha králova syna, kterého vezli s sebou.
Zváží ho na začátku a na konci.
A to mi říkáš teď?
V pořádku.
Hele.
To je moc lehký.
Ale...
Nevíte, kolik králův syn vážil.
- Možná se narodil předčasně. - Já jo.
- Aha. - O pět týdnů.
Měl jsem spoustu problémů. To není vtip.
Ale to... Chci říct... Nevypadáte moc nedonošeně.
Jak vypadá nedonošený?
Máte normální obličej.
Můžete jí dát láhev s vodou? Máme zpoždění.
- Ano. - V pořádku.
Děkuju.
Pojď!
Brzy budeme startovat. Za pět minut startuje druhá skupina.
Najděte svoji skupinu a před začátkem závodu něco snězte.
Vidíme, jak lidé rychle hledají svoji skupinu.
Ty jsi v poslední skupině a jdeš támhle.
- Pojedu sama? - Jo, jsi na to sama.
Uvidíme se potom.
- Ahoj. - Ahoj.
Je tu volno? Posuň se!
- Ahoj. - Ahoj.
Snad jsi nenamazal špatně.
Doufejme, že ne.
- Po tomhle máme rande, že jo? - Máme, viď?
Jo.
Jen se ujišťuju.
Jo. Nejdřív tě ale porazím v závodě.
To se ještě uvidí.
Do startu zbývá jen 30 sekund.
Spousta lidí tu chce překonat svůj osobní rekord
a celý rok trénovali.
Všechno směřovalo k této chvíli. Je to tady!
A je to tu. Moře lyžařů se na Tingstadjordetu v plné rychlosti
snaží překonat svůj osobní rekord. Všem přejeme na hoře hodně štěstí.
Drahá nádherná Silje.
Projevy mi moc nejdou.
Ale když jsem viděl výkon toho kněze, říkal jsem si, že mám taky naději.
Oženit se je velké rozhodnutí.
Měli jsme pár těžkých let.
Takže nebylo samozřejmé, že tu dnes budeme.
Ale dokud budeme mít jeden druhého, všechno bude dobré.
Jo.
Dostali jsem se ke skupině 16.
Spousta nadšených účastníků je tu úplně poprvé.
Někteří se probojovali zpátky po nemoci
a jiní se chtějí dostat o něco dál než loni.
Vyvážená skupina, která ve stopě vytváří skvělou atmosféru.
Hodně štěstí všem!
A už jede poslední skupina.
Ti, kteří čelí největší výzvě.
Padesát čtyři kilometrů na lyžích vyžaduje energii jako z jaderné elektrárny.
Pestrobarevná skupina, která se vydává za největší výzvou svého života.
Užijte si skvělý závod!
- Dej si ionťák. Zasloužíš si to. - Aha! Díky.
Není zač.
SVOZOVÝ AUTOBUS
Lilli?
- Dáš si ty houstičky? - Chci vidět mámu.
Nepojedeme tam.
Ale slíbili jste to.
Já vím, ale byl to fakt hloupej nápad.
Je to daleko. Máma má někdy takový šílený nápady. Jasný?
To není fér. To fakt není super.
Typická Emilie.
Dostane šílenej nápad a pak ji všichni musí chytat, když neuspěje.
Jako ten kurz kaligrafie, kvůli kterýmu jsme měnili týdny, ale nechala toho.
Poslyš, Joachime.
- Měl bys zmlknout. - Co?
- Pořád mluvíš o Emilii. - To není pravda.
Říkáš, že musí jít dál.
- Říkám, že si musí vyřešit... - Nech mě domluvit!
Takhle se člověk nechová, když skončí vztah.
Myslíš si, že to nevidím?
Je jasný, že Emilii nedokážeš odpustit.
Nech toho.
Představ si, jak se z toho cítím. Nosím tvoje dítě.
Bolí to jako čert!
A víš, je to...
Není na to prostor.
Musíš to hodit za hlavu.
Všichni se stáváme rodinou a Emilie do té rodiny patří.
Chováš se k ní hnusně.
A ubližuješ mně a...
A ubližuješ taky Lilli.
Myslíš, že mámu uvidíme?
Jo, samozřejmě, jen se musíme dívat. Je tam. Myslím, že ji uvidíme.
Jakou má barvu oblečení?
To si nepamatuju.
- Ahoj. - Ahoj.
Ahoj. Ráda vás zase vidím.
- Jo. - Jo.
No...
Zbývá ještě 50 km, šetři si energii.
- Jo. - Jo.
Měly bysme držet tohle tempo.
- Jo. - Jo.
Jo?
Jo.
K cílové čáře se blíží dva lidé.
Je to číslo 319, Mats Erlend Lindstrøm,
a proti němu číslo 320, Henrik Sæther.
Kdo letos vyhraje?
Jsi v pohodě?
Mám moc kyseliny mléčné, doslova to cítím.
Ujely jsme jenom devět kilometrů, zbývá ještě 45.
Jo.
První lyžař přejel cílovou čáru v Lillehammeru...
Ty jo!
Co to sakra je? Jak je to možný? To není možný.
Musíme jet.
Jsi připravená?
Víte co, ještě tu chvíli zůstanu. Potřebuju další pití. Jeďte napřed.
- Nevzdáš to? - Ne, nevzdám.
Uvidíme se v cíli. Třeba vás doženu.
- Jo? - Jo.
Nebuď na sebe tak přísná. Já jsem do cíle nikdy nedojel.
- Kam jdeš? - Jedeme za mámou.
Jeď opatrně.
Jo, dobře.
- Bude fajn dostat se do tepla. - Jo.
BUDEME TI FANDIT NA CÍLOVÉ ČÁŘE.
Pane řidiči! Haló! Můžete to prosím ještě otevřít? Potřebuju lyže.
Dobře.
- Díky. Pozdravujte toho kluka... Jo... - Jo.
- Co to sakra děláš? - Co sakra? Dávej pozor!
- V pohodě? - Blbka!
Ser na něj! Jedeme!
Hej! Drž se vpravo!
Stopa! Uhni, ty zasraná krávo!
SILJE: ČEKÁM NA TEBE V CÍLI
Co je?
Ehm, musím čůrat.
Vyčůrej se do kalhot. Nemůžu na tebe čekat.
Stopa!
- Přijde ti někdo pomoct? - Volala jsem, už jsou na cestě.
- Dobře. - Ahoj.
Co se stalo?
- Moje noha, nevím jistě... - Ty ji znáš?
- Jo. - Někdo přijede...
- Dobře. - Můžeš tu s ní počkat?
- Jo. - V pořádku?
- Jo. - Díky.
Jo, díky.
- Au! Bolí to? - Jo. Možná mám... Tamhle je.
- Ahoj. - Ahoj.
- Ty jsi tady? - Zdá se.
Jsi v pořádku?
Jsem v pohodě, jen trochu vyřízená. Z lyžování.
- Vypadáš fakt svěže. - Myslíš?
Hm.
Díky. Ty taky.
Haló! Začíná mi být trochu zima.
- Ježiš, promiň. - Jo.
- Co se stalo? - Já nevím, uklouzla jsem...
- Pomůžeš mi? Díky. - Jasně.
Musíš si pospíšit. Kvarstad zavírá za 15 minut.
- Sakra! Dobře. Ahoj. - Ahoj.
Aj! Hodně štěstí, Vigdis.
- Užij si to. - Díky.
Jeden člověk ztratil červený batoh, jmenuje se John Fjæreide.
V batohu jsou klíčky od auta a balíček s obědem.
Moc by ocenil, kdyby ho někdo našel a odevzdal.
A je to tady, lidi, bude to velmi vzrušující finiš! Je to číslo 3214,
Ivar Tømmerdal, a za ním 4172, Olav Åberg.
Hned za nimi je Åse Nerland. Ivar Tømmerdal...
Silje!
...vyhrává...
Silje!
...závod.
Ahoj.
Teta Silje.
- Ahoj. - Ahoj. Moc ráda vás tu vidím.
Teto Silje. Rád tě vidím. Viděla jsi Gjermunda?
Naposledy byl na Midtfjelletu, takže není daleko.
- Ty ho vidíš? - Jo, můžu ho sledovat.
- Aha. - Hm.
- Vidíš, kde je Emilie? - Ano. Emilie je tady na Raudfjelletu.
Ujela 20 kilometrů, zbývá jí už jen 34 kilometrů.
Bude to dlouhý den, Lilli.
Ahoj. Je půl čtvrté a...
Jo.
Ale nejsme tak přísní. Takže jestli chcete jet dál, můžete.
- Chci jet dál. - Já taky.
- Do toho. - Díky.
- Jsme poslední dva. - Jo.
- Začínají zavírat. - Sakra!
Jo, poslední kontrolní bod je Sjusjøen.
- Jo. - Ten chlap tam je úplnej nacista.
Aha.
- Loni mě zastavil. - Jo?
Řekl jsem mu, že mám rozedmu plic, sníženou kapacitu plic,
a že jsem z 50 % invalida.
- Aha. - Řekl, že ne, ať na to zapomenu.
Jak je to daleko?
Dvanáct kilometrů.
Drž se mě, třeba to zvládneš.
Dobře. Díky. Jsme malej tým.
Ne, nejsme tým.
Jak ti je? Jsi v pořádku?
Mám problém se starým zraněním kolena. Takže musím zlehka.
Určitě?
- Jo, jeďte dál. - Musíme jet, jestli chceme osobní rekord.
Jo.
SILJE: JSEM NA STADIONU. FANDÍM TI!
A tady jsou další závodníci. Gratulujeme.
Bojovali celých 54 kilometrů a jsou na cestě do cíle.
Jsem z 50 % invalida a pracuju pro jednu firmu, v chráněný dílně.
Brácha tu práci dostal první, ale já byl učedník.
Říká se tomu bronchoskopické snížení kapacity plic. Ale nikdo to nezná.
Ale lidem je to jedno, takže...
Mluví o menšinách... Všichni mluví o menšinách.
A co lidi, kteří dýchají brčkem...
Tamhle jsou Øyvind a Helge.
- Gratuluju. - Díky.
Kde je Gjermund?
Ech, potkali jsme ho na Midtfjelletu.
Říkal, že ho bolí koleno, ale byl v pohodě.
- Pořád je na Midtfjelletu. - Možná ztratil čip?
Ne, hele, pohybuje se.
Není na trati. Je uprostřed lesa.
SLABÁ BATERIE
Kurva ani náhodou! Všechno zase znovu. Formuláře, fronty, účty za taxíky...
Potřebuju čůrat.
Vyčůrej se do kalhot, jinak to nestihneme.
Počkej na mě.
Jsme poslední.
Neprohraju u poslední kontroly.
- Ale jsme tým! - Nejsme tým!
- Hej! - Proboha!
- Pozdravuj Emilii, jestli ji potkáš. - Jo.
Doufám, že se dostane ke kontrole.
Taky doufám.
Zdar! Obávám se, že tady budete muset skončit, je 17.35.
- Nemůžu, ujela jsem 40 kilometrů. - Je to kvůli bezpečnosti.
O čem to kurva mluvíte? Copak jsem bezpečnostní riziko?
Vy mi nadáváte?
Je to jen o pět minut. V Kvarstadu byli milejší.
Sundejte si lyže a běžte do autobusu.
Ne, nechte těch nesmyslů. Hej, je načase skončit!
Musím vám tam dát nohu.
Haló! Neměla by ta rolba mít řidiče?
Do prdele!
Do prdele! Ne!
Hej!
Do prdele!
Haló!
Haló! Tady jsem!
- Hej! - Gjermunde!
Silje?
Co tady děláš?
Co se stalo?
Viděl jsem tvoji zprávu a...
Já nevím.
Silje, já jen...
Já...
Nemůžu...
se pořád snažit o dítě.
Nemůžu takhle žít.
Asi si budeme muset přiznat...
že život vždycky nevyjde tak, jak chceš.
Mně vyšel, když jsem tě potkal.
Promiň.
- Promiň. - Promiň.
Třeba si můžeme pořídit psa.
Nějakýho, kterej moc nelíná.
Miluju tě.
- Taky tě miluju. - Jo.
Je mi trochu zima.
Sakra, moje lyže. Zapomněl jsem si lyže.
A tady je Kari Røkke, číslo 8435.
Loni tvrdě bojovala a letos...
- Už tu bude máma? - Dobrá otázka.
Teď už se opravdu blížíme ke konci...
Hele! Jede ještě jeden.
VÍTEJTE V LILLEHAMMERU CÍLOVÁ ČÁRA JE BLÍZKO!
Hej! Kde máš batoh?
Ale ne! Do prdele!
Do prdele!
Pojďte, kluci, pomůžeme jí!
- Nasaďte jí ho... - Kolik má mít kilo?
Má čtyři nebo pět kilo, nasaď jí ho.
- Ještě pivo. - Kolik váží?
Prostě vezmi celej balík.
Nesmí ji diskvalifikovat!
No tak! Další piva! Naplňte to!
To asi stačí.
Do toho, to zvládneš!
Tady je ještě jedna závodnice. Pojďme ji povzbudit!
Je úplně sama...
Hele, tamhle je!
- Do toho, Emilie! - Do toho, mami! Do toho!
...přes hory a pláně ve výšce přes tisíc metrů nad mořem.
A teď, po téměř jedenácti hodinách krve, potu a slz,
je na cestě k cílové čáře. To je naprosto neuvěřitelné, lidi.
Přešla norské hory
a naprosto si vysloužila právo
říkat si opravdová Birkebeinerka.
Tady vidíte opravdovou bojovnici, lidi!
A za deset... deset hodin a 47 minut
je konečně v cíli. Blahopřejeme Emilii Lunde!
Ahoj.
Pomůžeš mi?
- Ahoj. - Ahoj.
- Gratulujeme... - Ahoj.
Ahoj.
...i těm, kteří fandili...
- Pomůžeš mi? - Jasně.
...těm posledním, co dorazili do cíle.
- Díky. - Jsem fakt ohromenej.
Vážně?
Děkuju.
Jsem na tebe hrdej.
Děkuju!
Děkuju, že tady jste.
Pomůžeš mi?
- Emilie! - Ahoj.
Ahoj.
- Gratuluju! - Díky.
Gratuluju!
- Nevěřil jsem tomu. - Nikdy.
- Upřímně, nevěřil jsem tomu. - Já taky ne.
Výborně!
Au!
Co ten tvůj batoh? Je plnej piva.
O OSM MĚSÍCŮ POZDĚJI
- Veselé Vánoce! - Veselé Vánoce! Ať to jde.
Díky.
Veselé Vánoce!
Ahoj!
Veselé Vánoce! Je Štědrý večer.
- Jo! - Jo!
- Ahoj. - Ahoj.
Máš ještě toaletní papír? Tady došel...
Ahoj.
- To je spokojenost. - Ano.
Jsi moc hezkej!
Ahoj.
- Tenhle? - Jo.
Vypadá to úžasně.
Překlad titulků: Marek Buchtel