Downloaded from YTS.MX
Official YIFY movies site: YTS.MX
Хлопці! Енергійніше!
Ще два кола!
Ми ж хочемо побити свій найкращий результат?
Так...
Тоді забуваймо про телевізор і крісло й більше тренуймося.
Не знаю, скільки ще моя сім'я терпітиме це.
Не всі живуть як ти, Гермунде.
Можемо завтра після роботи пару годин.
Я не можу, мушу бути з дітьми. У Мартіни хор.
Не можеш залишити дітей удома самих? Нехай би трохи полякалися.
Так формується характер, щоб не були м'якотілими.
Ага.
Можливо.
Якщо хочете досягти мети, не можна здаватися от так відразу.
Вітаю в «Тістечка й коктейлі». Я Емілія. Чого бажаєте?
- Бажаю вісім коктейлів. - Вісім?
Два «Капустяних божевілля», одне без капусти.
- Капустяне без капусти? - Так.
«Сходи до Раю» і «Фруктовий ніндзя».
Без бананів, більше ківі. Мікс 50/50 «М'ятного траху» і «Вибуху пристрасті».
«Ананасний експрес» і «Один у дині», як буде. І «Яблуко мого...»
Ні, стійте, я мушу...
Ви сказали...?
Ви зараз мені закрили рота?
Я не хотіла. Мені треба... Я мушу все запам'ятати.
- Добре. - Так.
Я можу записати.
Запишіть.
Цей не для блювоти.
- Добре. - Так.
- Кажіть. - Два...
- Два «Божевілля», одне без капусти. - Ага.
Капустяне без капусти.
-«Ніндзя», без ківі, більше бананів. - Так.
Звичайні «Сходи до Раю».
Один мікс: половина — «М'ятний трах» і половина — «Вибух пристрасті».
І один «Солодкий пиріг», але...
НЕПРАВИЛЬНИЙ ШЛЯХ
Ти звільнилась?
Я не те щоб звільнялась. Це було тимчасовим рішенням.
- Усе закінчилося закономірно. - Еміліє...
Так. І мене це влаштовує, я не хотіла там працювати.
З цим теж не склалося.
Можна змінити тему?
Що робитимеш?
Це та сама тема.
- Ні, слухай... - Запитання по суті.
Так, у мене є подруга без кваліфікації.
Дякую.
У неї усе добре. Влаштувалась водієм трамвая.
- Твій варіант. - Ні.
Ні!
Твій.
Вітаю!
Привіт!
Так добре цілуєшся.
Слухай, я хочу пісяти.
- Гаразд. - Так.
До речі, у тебе є... Маєш презик?
- Презик? - Так. У тебе є?
Ні, презика не маю.
- Гаразд. Поки цілуватимешся, я буду... - Ага.
- Поки ти... Поки цілуватимемося... - Так.
- Поки ти пісяєш, я збігаю куплю. - Ага.
- Презик. - Добре.
- Добре? - Так.
- Поки ти пісяєш. - Гаразд.
Привіт.
- Привіт. - Одягніть штани.
Не можу зупинитися.
Вибачте.
Черга в пабі була такою довгою, що... Так.
Дивно, що в них лише один туалет.
А якщо ти... Ви бували у «Сторо Моллі», наприклад?
- Бували там? - Бував.
Там тисяча туалетів, а тут лише один пивний... Один туалет у пабі.
- Ясно. - Так.
Упс!
Стою на своїй калюжі.
У громадському місці цього не можна.
Так, чула про таке. Більше не буду.
Це в мене вперше таке.
Гаразд. Облишимо це. Тільки не робіть так більше.
Обіцяю.
- Ідіть додому і трохи поспіть. - Так.
- На добраніч. - Дякую.
Йо! Тобі дзвонять.
Це Емілія. Слухаю.
Ні. Це мій тиждень. Я їду. Добре. Бувайте.
- Привіт, Ліллі, Лізбет. - Привіт.
Привіт. Тобі погано? Ти вся гориш.
Я поклала її зошити в рюкзак. Спробуйте зробити домашнє завдання, добре?
- Ох. - Привіт.
Привіт, Йоакіме.
- Це мій тиждень. - Ми не могли до тебе додзвонитися.
Де ти була?
Що? Я була вдома.
- Гаразд. - Це не твоя справа.
Давай краще я заберу Ліллі, а ти зможеш прийняти душ.
Йоакіме, ти не можеш на мене злитися, бо я ходжу гуляти, коли без Ліллі.
Сидіти чогось чекати?
Чекати й ходити з перегаром — це різні речі.
Вибачте. Мені потрібний цей клас, тож...
- Так. - Так.
- Ліллі, попрощайся з татом. - Ліллі.
Обійми мене. Швидше одужуй і будь гарною дівчинкою.
Ви з татом сваритесь?
Ми просто розмовляємо.
Тобі треба трохи відпочити. В туалет сходила?
Так, але унітаз знову барахлить.
Гаразд, полагоджу його.
Спробуй поспати.
- Ні! - Ні!
- Спокійніше. Без хитрощів. - Бувайте, хлопці.
- Сьогодні Олав посередині. - Добре, що ти тут.
- Привіт. - Ні, моя черга.
- Боже! - Привіт, хлопці. Привіт.
В інших частинах світу діти помирають з голоду.
Можеш взяти... Добре, байдуже.
- Моя черга! - Ні!
Хельґе поїхав додому?
Поїхав на Гран-Канарія. Йому треба відпочити.
- Дуже смішно. - Переказував вітання.
- Бувайте. Дякую вам. - Бувай.
- Ні. - Ні!
Прошу, тримай свій пісюн у штанах.
З дітьми весело.
Так...
Я готовий. Тільки прийму душ.
Звісно. Але ми маємо це зробити.
Так. Я тільки...
- Я готовий. - Супер. Ми на одній хвилі.
Мене звати Роджер, і ви на моєму YouTube каналі «Робота — це весело».
На цьому каналі я допоможу вам із заявами на роботу, резюме...
Ой, мамочка!
Трясця!
Чорт!
Ні!
- Привіт. - Привіт.
- Сідай у машину. - Усе буде добре. Побачимось.
- Так, усе буде добре. - Так.
Сідай, я заберу Тедді.
- У неї висока температура... - Ліллі поживе зі мною.
- Унітаз був зламаний. - Що ти казала, коли переїжджала?
«Буду головною героїнею свого життя».
І як, виходить?
ТОРТИК ЧИ ГОТІВКА?
Чудово, Ліз, ти виграла 5000 доларів! П'ятнадцять секунд...
Подивіться на деталі. Божевілля.
...і час починається зараз!
Боже, вони такі схожі.
Ну ж бо, ще трохи.
Трясця.
Ай!
Гаразд, Ліз, ти обираєш номер два. Чому?
Хто там?
Угадай.
- Привіт. - Привіт.
Чому ти за пів року не викликала сантехніка?
Не в усіх є кошти на екстрений випадок.
Це дуже легко. Відкладаєш невелику суму з кожної зарплати.
Скільки ти заробляєш?
- Не заробляєш? - Ні.
- Ні... Ти не заробляєш? - Ні.
Йоакім дуже задоволений. Хоче забрати Ліллі на весь час.
Добре, я йду спати. Ліжко для гостей розстелене.
- Так. Я іду. - На добраніч.
Зараз? Ти йдеш?
Так. Батарейка сіла. Треба відновитися. Завтра тренування.
Але я допоможу тобі з ванною.
А якщо Йоакім має рацію?
Тоді Ліллі має залишитися з ним?
Ні. Це безглуздя.
У них є сад. Вона любить там гратися. Їй подобається на вулиці та...
Не хвилюйся про це. Для Ліллі важливий не сад.
Найважливіше для Ліллі, щоб ти була поруч. Вона не...
Знаєш якісь плітки?
- Плітки? - Так. Новини чи щось таке.
Андрес і Теа розлучаються.
Теа відкриває школу дайвінгу в Таїланді, але боїться сонця.
Він же альбінос?
Так, альбінос. Цього не сховаєш.
Такий: «Сьогодні дощ? Ні, сонячно».
Знову кримінальний роман?
- Цікавий? - Гермунде...
Вона так ніколи не навчиться давати собі раду.
Так.
Це її відповідальність. Вона народила у 20 років.
Ти...
Ти все для неї робиш. Надмірно її оберігаєш.
Ні, неправда.
Чудово, що ти любиш свою сестру, але ти не винен у цій ситуації.
Було нелегко рости вдвох з мамою.
Але чи варто було залишатися з мамою, не вступати до коледжу
і бути запасним батьком для п'ятирічної дитини?
- Вона мусить сама про себе дбати. - Так, ти маєш рацію.
Прокинулась?
Вибач. Блузка пом'ялася, треба попрасувати.
О, ясно.
- Я можу повернути гроші... - Так.
- Чудово. - Смачне.
Гермунде.
Вона випила «Бароло».
Я навіть не злюся, я просто вражена.
Я поговорю з нею.
Удачі!
- О, ясно. - Привіт.
- Ха! - Дуже злиться?
Воно дороге. Це Barolo 1986 року. Коштує 10 000 крон.
- Ви купуєте таке дороге вино? - Еміліє...
- Вибач, я не знала... - Нам треба поговорити. Так не годиться.
- Добре. - У тебе є план?
Так. Я думала побути тут деякий час, обміркувати все й...
Я не можу тебе від усього оберігати. Ти нічого не робиш.
- Я можу бути відповідальною. - І що ти робитимеш?
- Виноситиму сміття, застелятиму ліжко. - Ні. Що...
Ти повна невдаха? Ти мислиш, як невдаха.
У тебе мислення невдахи. Ти мусиш почати думати, як переможниця.
Побачив це в Інстаграмі чи це...
Я серйозно!
Отже, я маю стати переможницею.
- Як ти? - Так, як варіант.
Це про структурування життя.
Як? Ти все знаєш.
Я не знаю. Я, наприклад, готуюся до Біркену.
Чудово, що ти катаєшся на лижах. Ти й усі чоловіки за 40...
Може, це і не оригінально. Але це про мету
і про її досягнення.
- Спробуй. - Що, Біркен?
Ні, не Біркен. Постав собі мету.
Це справді...
Це гарна ідея, щоб ти...
Чому ні?
Треба. Ідея чудова.
- Жартуєш? - Це чудово.
Справді крута ціль для тебе.
Багато хто ставить перед собою складні цілі й стає кращою версією себе.
Ти ніколи не припускав, може це краща версія Емілії?
Так, на жаль, так...
Але надія є. Я сподіваюся, що якщо мети
досягти не вийде, ти розвинеш самоповагу.
- Наполегливість, рішучість. - Так. Дякую.
- Багато чого починається з мети. - Ні, цього не буде.
Ну ж бо.
Тоді шукай собі інше житло.
Подзвони мамі.
Спитайся, чи вільний у неї диван. У Галдені, з Дегом.
- Ти серйозно? - Ти їдеш за десять хвилин.
Ні, ти несерйозно.
Біркен чи Галден. У тебе два варіанти.
Можеш позичити одяг у Сільє.
- Я навіть стояти на лижах не вмію. - Навчишся.
30 ДНІВ ДО БІРКЕНУ
Як справи?
На носочках. Не надто напружуй руки, утомишся.
Ненавиджу тебе.
Ти кілометр пройшла за 27 хвилин. У Біркені — 54 кілометри. Уперед!
Це так багато.
Ми зламаємо тебе, а потім відновимо. Не стій.
Найголовніше — звертайте увагу на умови.
Перевірте погоду й підготуйтеся. Подивіться в небо.
Насолоджуйтесь. Не помиліться із воском.
- Підйом! Час тренуватися! - Мені сьогодні недобре.
Ага. Вставай!
Ти гола. Чому ти гола?
- Я сплю гола. - Уже тренуємось.
Так, 67 хвилин.
- Справді? - Ага.
Хіба це не добре?
Тебе обійшли двоє 80-річних чоловіків. Можеш ще трохи пробігти.
Мені треба додому. Зроби ще кілька кіл. Ейвінд відвезе тебе додому.
- Але я... Так. - Ну ж бо, Еміліє. Не стій тут.
Ще один раунд. Намотай шмарклі на кулак!
Агов.
Мені подобаються сизалеві шпалери.
Мені теж. Але чи триматиме клей на цегляній стіні?
- Так, я розумію, але... - Привіт.
Привіт.
Ми намагаємося завагітніти.
Упевнена, вона це зрозуміла, Гермунде.
- Так. - Так.
Що ж.
Ми не хочемо, щоб нам співчували, якщо не вийде, тому...
- Так. - Тому говоримо, що не хочемо дітей.
- Так. - Ага.
Як довго ви намагаєтесь?
Три роки. Цього року спробували штучне запліднення.
Зараз у процесі, тому...
- Ага. - Ага.
Багато пар, коли зрештою припиняють спроби...
Так. Ми намагалися, так не вийшло.
Слухали всілякі подкасти.
- Не працює. - Вибач.
Ніхто з наших друзів не знає про наші спроби, тож якщо можеш...
Звичайно.
- Так. - Так.
Але... Може, прибереш це кудись поки не приїхала Ліллі?
Так.
Привіт, Ліллі.
- Привіт. - Привіт.
- Почала тренуватися? - Так, до Біркену.
Дуже смішно.
- Що таке Біркен? - Великі лижні перегони для спортсменів.
Вони постійно тренуються і дуже зосереджені.
- На тренуваннях. - Як твоя крута мама.
- Це правда? - Так. Гермунд мене тренує.
- Гаразд. - Так.
Може, вболіватимеш за мене. Було б чудово.
З татом? Тату, ми зможемо?
Якщо мама справді братиме участь у Біркені, ми мусимо це побачити.
Іди всередину, не мерзни.
- Так. - Ліллі, обійми мене спочатку.
- Будь розумницею. - Добре.
- Дякую. - Тепер твоя черга.
- Ми? - Так.
- Ем... - Так.
- Ось. - Ось. Іди в будинок.
Селіна забере її трохи раніше, у неї вдома купа справ.
Удома?
Не починай.
Не починаємо.
- У нас 15 яйцеклітин і достатньо сперми. - Добре.
Маємо перевірити, чи вміють хлопці гарно плавати.
- Так. - Так.
Подумайте про інші варіанти на випадок, якщо це не спрацює.
Що ви маєте на увазі?
Є багато способів створити сім'ю.
Без дітей повноцінне життя теж можливе.
Навіщо ви це кажете?
Вона просто намагається допомогти нам
обміркувати інші варіанти.
Ти з нею згоден? Здамося?
Хто дрочив у чашку?
Хто дрочив?
Зосередьмося спершу на спробі створити ембріон.
Добре.
Може, скажеш про що ти думаєш?
Ні про що.
Ні про що? Ти мовчав у машині й ні про що не думаєш?
Думаю, що, можливо, побігаю перед вечерею.
То ти думав про тренування? Це в тебе в голові?
Я припиню тренуватися.
Я не хочу, щоб ти припиняв. Я не...
- Цього ти хочеш від... - Ні, я не...
То чого ти хочеш?
Чого... Чого ти...
Чого...
Сільє.
Тітко Сільє?
- Сільє? - Га?
Хочеш заплести Ліллі? Чи я невчасно?
Звісно можу. Я завжди рада заплести Ліллі. Іди сюди.
- Маєш резинку? - Так.
Подивимось. Закриєш маркери, поки я тебе заплітаю?
Яку косу ти хочеш?
Яку захочеш.
Тоді зробимо звичайну.
Як твої танці?
- Добре. - Навчиш мене якомусь руху?
Кік бол чендж. А навчиш мене поппінгу і локінгу?
Так, можу і цьому навчити.
- Можеш? - Так.
Ура! Я про це мріяла.
Що ти малюєш?
Роблю календар. Ми в школі вивчали.
Ух ти.
- Дуже гарний. - Дякую.
Що це?
День народження Селіни.
- Про це важливо не забути. - Так.
- А це що? - Ми з татом за тебе вболіваємо на Біркені.
Справді? Це так мило.
Але вже час вкладатися в ліжко.
Мені ще трохи треба домалювати.
- Трохи? - Трохи.
Гаразд. Ясно. І ти хочеш усе це із собою в ліжко?
Усе.
Гаразд. Ой.
То було необачно з твого боку запрошувати їх на Біркен, ні?
Ти й п'яти кілометрів не проїхала, а потім...
Ти не витягла мої лижі. Я ж просив тебе.
- Чого ти не в гуморі? - Я в гуморі.
Можеш допомогти?
Не можу...
- Підніми п'ятку. - Добре.
Вгору. Я кажу: «Підніми п'ятку».
Бляха! Тобі весело!
- Гей? - Дорогу додому знайдеш.
Мені треба перерва.
Що таке? Не лишай мене тут.
Гермунде!
Агов! Звідки ходить найближчий автобус до міста?
Тут не ходять автобуси. Треба їхати в Роа.
- Це далеко? - Ні. Туди гарна стежка веде.
Дякую.
Гаразд. Гарна стежка.
Можна накривати на стіл. Упевнений, вона скоро прийде.
Можемо ми... Можемо забути про сьогодні?
- Так. Я згоден. - Нумо приємно проводити час.
- Добре? - Згоден.
Добре.
Гермунде!
- Ти зовсім з глузду з'їхав? - Що таке?
Він покинув мене бозна-де.
Я тебе не кидав.
- Не смішно, Сільє. - Ні.
- Не смійся. - Не смішно.
Ні.
Ти на лижах... На лижах сюди дісталася?
Я дійшла до Роа, а звідти їхала на автобусі.
Я йшла на лижах із Сьоркедалена до Роа. Травмувала...
Чудово. Ти пройшла із Сьоркедалена до Роа,
а це десь 13 кілометрів. Це добре. Це...
- Чудово. - І... Привіт.
- Привіт. - Привіт.
Привіт. Вона сьогодні пройшла 13 кілометрів.
- Хіба не... - Непогано! Льодобіжний чи класика?
- Привіт. - На лижах.
- Класика. Де ходила? - Де? У лісі.
- Радий тебе бачити. - Привіт.
- Ти, мабуть, їсти хочеш? - Хочу.
- Вина, Еміліє? - Ні, дякую.
- Ні? - Тренування завтра.
- Добре. - Так.
- Мартіно, ти хочеш вина. - Не дуже. Можеш...
Так.
Ми хочемо дещо повідомити.
- Жартуєте? - Ще дуже рано, але...
Ні.
- Упс, ми знову це зробили. - Боже, вітаю!
Вітаю!
Нічого собі!
- Вітаю! - Це добре, ми вважаємо.
Будемо сподіватися.
Діти вислизають. Це буде четвертий.
Це буде п'ятий.
- Так. - Добре.
- Близнюки. - Близнюки?
Гермунде, узяли б одного.
- Ні, ми давно із цим визначились. - Ви справді не хочете дітей?
Це так сумно. Світ втрачає таку чарівну маму.
Наші діти більше уваги приділяють Сільє, ніж нам.
- Можна мені ще вина? - Трохи салату.
Ми не можемо мати дітей.
Вибач, Гермунде. Я не можу...
Гаразд, ми не можемо мати дітей.
І...
Ми дуже довго стараємось. Все перепробували.
Пробували ЕКЗ, інсемінацію.
Річ у тім, що ми просто...
Боже. Вибачте.
- Ні, не перепрошуйте! Не треба. - Не перепрошуйте за те, що маєте дитину.
- Ми дуже раді за вас. Правда! - Звісно.
- У нас є ембріон у морозилці. - Так.
- Надія є. - Не в нашій морозилці, але...
- Ні. - Ні.
Добре. Це...
- Це добре. - Так. Добре.
Тоді вип'ємо. Вип'ємо за близнюків і...
- Ембріон. - Ембріон.
Усе гаразд?
Наче. Або...
- Я не знаю. - Ні.
Алло.
Справді? Добре. Квартира готова. Я можу повернутися додому.
- Супер. - Чудово.
Я можу повернутися завтра...
Так.
- Вигляд має чудовий. - Так.
Я маю встигнути потренуватися, поки не стемніло. Ти завтра будеш?
Не знаю, чи...
Приїжджай!
Ліллі знову буде в мене раз на два тижні. Я мушу знайти роботу.
Так. Я розумію, це...
Задум був, мабуть, надто оптимістичний.
Мабуть, був.
Що ж, щасти тобі із пошуком роботи й...
- Дякую. - На зв'язку.
Дякую. Щасти тобі з Біркеном і дитиною, і...
Дякую.
Гарно. Новий унітаз і все таке.
Ага, не дочекаюся, коли на нього сяду.
Так.
...на finn.no розміщено 11 654 вакансії,
доступні в Норвегії.
Перше, що треба зробити, —
вказати професію. Наприклад, працівник кафетерію.
- Це так погано? - Ні. Правильно? Це модно.
- Так. - Сучасно.
У тебе, таке враження, над очима виросли вуса.
- Невеличкі. - Дуже смішно.
Як там твоя підготовка до Біркену?
Більше немає у цьому потреби. Я з Гермундом більше не живу. Фу-у-ух.
Доволі типово.
У якому сенсі?
Боже. Ні, забудь. Нічого.
Але що... Що ти маєш на увазі?
Це так на тебе схоже — здатися.
Тобі подобаються легкі шляхи.
Серйозно. От коли ти востаннє доводила щось до кінця?
Мені так подобалися ці брови,
а зараз бачу лише двох равликів, яких переїхали.
Що я накоїла?
- Сто? Правильно? - Ні, більше.
Я без роботи. Не уявляю, що робити зі своїм життям.
Маю лише реєстрацію на Біркен і доньку, яка хоче побачити, як я фінішую.
Знаєш, за таких умов, тобі потрібна KX-35 на лижах.
Ейвінде, можеш допомогти їй із лижами?
Так.
- Чудово. - Авжеж.
14 ДНІВ ДО БІРКЕНУ
7 ДНІВ ДО БІРКЕНУ
Мамо, у нас туалетний папір закінчився.
- Скільки вже кіл? - Уже п'ять.
Це 15 км. Добре. Уперед!
- Я втомилася. - Ще один зможеш! Енергійніше!
Ось так! Твоя сила в ногах.
- До наступного тижня, Ліллі. - Привіт, Еміліє.
Привіт, Селіно.
- Милий пухирик. - Так, точка неповернення.
Ні.
Обожнюю твій сміх.
ДВА ДНІ ДО БІРКЕНУ
Тоді це найефективніше. Відштовхуйтесь палицями.
І дайте їм зникнути за вами.
Не витрачайте на це сили. Вони зроблять усе самі.
- Я пропустила дзвінок від лікаря. - Передзвони їй.
Можеш...
Вітаю. Це Каріна Ларсен.
Привіт. Це Гермунд Вік. Ми пропустили ваш дзвінок. Сільє поряд.
Добре, що ви передзвонили. На жаль, у мене погані новини.
Гаразд.
Ембріон не витримав розморожування.
Гаразд.
Дайте собі час, подумайте, чи хочете ви продовжувати.
- Так. - Можемо поговорити наступного тижня.
- Так, давайте. Будемо на зв'язку. - Добре. Бувайте.
Гаразд. Бувайте.
Я просто хочу дитину.
Знаю.
Гаразд. Гадаю, нам треба...
Посидимо на вихідних,
обміркуємо чого ми хочемо й що робитимемо.
Я завтра їду на Біркен.
Ми знали, що лікування триває і що це може не спрацювати.
Якого біса? Ти, бляха, що, робот?
Але це... Ми це планували.
Гей, чекай...
За такий короткий час дуже важко все скасувати.
Я їду з Ейвіндом, Хельґе і сестрою, і...
- Це через тебе. - Я добре це знаю.
Можеш не бути таким байдужим?
Я не кажу, що треба припинити спроби.
Це не тобі доводиться накачувати себе гормонами...
- То нам що, не жити? - Трясця.
Не можна зупинити життя.
- Я цього не казала! - Але саме це ти робиш!
Ти тільки про це і думаєш. Діти, діти, весь час!
Ти готова стати мамою?
Мене це лякає.
Це... Я думаю про це, коли лягаю спати й... Це...
Це така відповідальність.
Так.
Ти впораєшся. Це природно.
- Думаєш? - Так.
Сказала та, що затопила квартиру водою з унітаза два місяці тому.
- Усе контролюю. - Так.
- Покатаємось? - Га?
Туман не сильний. Усе гаразд.
- Так. - Добре?
- Невелике коло. - Так, невелике.
- Так. - Ти щось пила?
У тебе чудово виходить, Ліллі!
- З такою технікою на Біркен не можна. - Що?
- Працюй верхньою частиною тіла. - Я працюю!
Залучай плечі й м'язи живота.
- Трицепси, це десь... - Ти не тягнеш руками.
- Сила в ногах. - Треба працювати руками, Еміліє.
Просто трохи скоригуй техніку.
- Використовуй верх. - З дороги!
Ой! Ти як?
- Що це в біса було? - Це не я. Це він.
Ні. Це ти.
Тобі п'ять років? Я ненавмисно.
Оце твоя реакція на критику? Як дитина.
- Критику? - Так.
Критику? Останні два роки ти тільки й робиш, що мене критикуєш.
Кажу, що ти руйнуєш своє життя? Це не критика, а факт.
- Я не руйную своє життя. - Руйнуєш!
Схоже, ти хочеш, щоб моє життя перетворилося на пекло.
Ти сама це робиш.
- Клятий психопат. - А ти, чорт забирай, невдаха.
Вибач. Ми цього не хотіли. Ми з татом обіцяємо бути друзями.
Ліллі?
Поглянь на мене.
Хм?
Сонечко, я розумію, що ти засмучена.
Але подумай, як буде весело вболівати за маму в суботу.
Я не хочу! Можеш піти?
Але Ліллі...
Можеш піти?
- Хочеш, щоб я пішла? - Так!
Гаразд.
- Не можна сперечатися перед Ліллі. - Так.
- Не можна. - Так.
Треба взяти себе в руки.
Я завтра їду. Побачимось після марафону, і...
Нам треба зустрічатися якомога рідше.
Ліллі має жити тут постійно.
Якщо ти не згодна, можемо звернутися до медіатора
й подивитися, які в нас варіанти.
Ти ж не серйозно?
Серйозно.
- Але Йоакіме, це... - Нема про що говорити.
Сільє?
Ми перейшли до другої частини імпровізації. Треба було об'єднатися.
- Доводилося вимовляти кожне друге слово. - Ага.
Це повний треш, бо речення стають
такими неочікувано безглуздими.
Це виклик для мозку, зовсім у новий спосіб.
Це...
- Є... - Дуже...
Довга...
Коробка...
Що...
Вражає. Потужна подача.
- Я просто не міг... - Я подумав про лопату. Гаразд. Але...
- Це не твоя провина, Хельґе. Я... - Ні. Не варто блокувати.
- Не варто зациклюватися на чомусь одному. - Я тебе заблочив.
Ні, не кажи так.
Я просто зациклився на сірій коробці. Подумав, що підійде...
І я...
1 ДЕНЬ ДО БІРКЕНУ
ШКОЛА РЕНА
Йдемо в гімнастичний зал.
Ось він.
- Як гарно. - Жартуєш? Ми тут спатимемо?
Це частина програми. Так сплять справжні марафонці Біркену.
Тисячу років тому вони ходили від школи до школи?
Так.
Ні, ні, ні.
УДАЧІ ВІД ШКОЛИ РЕНА
Знайдете інше місце? Мені потрібна розетка.
Що?
Апарат проти хропіння.
- Знайди інше місце. Там їх купа. - Добре.
- Не хочу будити людей. - Так.
Перепрошую.
Привіт. Можна мені мінералки?
З льодом, будь ласка.
Мадлен?
- Привіт. Ми знайомі? - Привіт. Ну...
Ні, але я дивлюся ваші тренування в соцмережах.
- Круто. Працюють? - Так. Неймовірно.
- Корисні? - Поб'ю свій власний рекорд.
Це круто.
Таки-так.
Щось порадите на завтра? Як краще змащувати лижі?
- Ні. - Поділитесь?
- Я не можу сказати. - Ні?
Не хочу, щоб ви в мене виграли. Я маю заробляти на життя.
То ні... Ви цим заробляєте?
- Так. - Добре.
Привіт!
У мене погано з обличчями. Ми знайомі?
Ні, не знайомі. Сплутала тебе з іншою людиною.
Упевнена? Когось ти мені нагадуєш. Я...
У мене дуже пересічне обличчя, тому, гадаю, люди...
- Ти та дівчина, яка пісяла в парку. - Ні.
Ні.
Радий зустрічі.
Рада знову тебе бачити.
Тут достатньо туалетів?
- Я вирішила жити власним життям. - Ясно.
Я не хочу жити за принципом, куди всі, туди і я, і народжувати дітей.
- Ні. - Купувати дім зі штахетником.
- Розумієш мене? - Дуже добре розумію.
- А ти? - Я?
Дай вгадаю. Троє дітей, «вольво», собака.
-«Вольво» маю. Так. - Маєш.
- На тому все. - Що ж, за свободу!
За свободу.
Що робитимеш зі своєю свободою?
- Я переїжджаю в гори. - А ти?
Планую ходити в гори влітку, кататися на лижах взимку і просто жити.
- Я збудую лабаз. - Добре.
- Ми йдемо. Ти йдеш? - Трохи пізніше прийду.
- Гаразд. - Я пізніше.
- Де ти зупинився? - У школі.
- Це жорсткий Біркен. - Так, жорсткий. Ми незламні хлопці.
- Я не змогла. - Не змогла?
Ні. Перед великими перегонами мені потрібна гаряча ванна.
- Ясно. - Готуюся.
- Зігріваюся. Відчуваю суглоби та м'язи. - Розумно.
- Я знімаю будиночок. - З джакузі?
Не можу змусити його працювати. Усе перепробували.
Я не експерт, але в мене є такий. Пам'ятаєш, якої марки?
Може, ти б глянув? І, може...
Так. Звісно. Я можу.
- Найменше, що я можу... - Дякую.
За всі ті поради...
Справді?
Так.
Більше кнопок немає?
Ні. Не розумію, як його увімкнути.
Дивись!
- Чарівний палець. - Так.
Треба натиснути й трохи потримати.
- Добре. - Добре. Я тоді...
Гарна?
- Що? - Вода?
- Тепла і... - Я перевдягнуся.
Добре.
- Гаразд. Щасливо тобі... - Ні, лізь у ванну!
Так. Гаразд.
Ти просто волонтер? «Просто» — невдале слово.
Давно ти цим займаєшся?
Так. Ми з друзями щороку приїжджаємо для цього додому.
Ясно.
А ти? Чим займаєшся, крім Біркену?
Ну, я десь посередині.
І що це означає? Між роботами? Хлопцями?
Можливо, і те, і те.
- Залишаєш собі варіанти? - Так, усі варіанти.
- Дякую за поліцейський супровід. - Усе нормально. Це небезпечний район.
- Удачі тобі завтра. Виспись. - Дякую.
Я сплю з он тими двома: моїм старшим братом
і чуваком з апаратом проти хропіння. Може не пощастити.
Але я спробую.
Можеш поспати в моєї мами.
У нас купа місця. Вона завтра бере участь у перегонах.
- Ясно. - Вона спить.
Я маю залишитися з братом.
- Авжеж. - Так.
Я розумію. Побачимось завтра.
- Побачимось. Так. - Добраніч.
Я буду в жилеті Біркену на снігоході.
А я буду на лижах.
Гаразд. Я тебе знайду.
- Масаж? - Так.
- Тут. - Тут?
- Не так сильно. - Не так.
Сексу не буде.
Ні, я не...
Це перегони. Мені треба поспати хоча б десять годин.
- Так, це... - Дуже важливо.
Розумно.
Поспи тут сьогодні.
- Так. - Тоді побачимось.
Може, пощастить завтра, після перегонів.
Буде гарно.
- Ми команда! - Де Гермунд?
- Я не знаю. - Ти не знаєш?
Ні.
- Привіт. - Де ти?
Я посплю в іншому місці сьогодні.
Школа була твоєю ідеєю, а тепер ти просто пішов?
Лягай спати. Побачимось завтра.
- Добре? - Гермунде.
Алло?
Агов. Привіт. Я можу передумати?
- Так. Звісно. - Так.
- Добре. - Добре.
- Треба тихо, мама спить. - Гаразд.
- Сюди. - Добре.
Ця піжама ще жива?
- Зараз одягну. - Одягнеш?
Простирадла не знайшов, ось ковдра й подушка.
Дякую.
Добре. Виспися.
Добраніч. І дякую.
Будь ласка.
- Добраніч. - Добраніч.
- Привіт. - Привіт.
- Шукаєш туалет? - Взагалі-то ні.
Ні?
Ні.
Вечір добрий?
Мене немає.
- А я? - Ти є.
Я не впораюсь із запитаннями.
- Ну ж бо. Іди. - Гаразд.
- Вітаю. - Вітаю.
- У вас, мабуть, простирадл немає. - Дякую.
Гадаю, наші гості мають спати на простирадлах, коли залишаються на ніч.
Чи як ти думаєш, Оле Мартіне?
Я знаю, що ти там.
- Добраніч. - Так.
Дякую, що дозволили мені залишитись.
І наскільки ти зараз пишаєшся собою? За шкалою від одного до десяти.
- Не дуже пишаюся. - Ні.
Ні.
Вона іноді переборщує.
По-моєму, вона чудова.
Моїй мамі було байдуже. Вона називала це вільним вихованням.
Звучить гарно.
Так.
- 120-м? - Я 100-м і синім.
- Привіт. - Привіт.
- Три підйоми в гори. - Спуски теж будуть.
- Де ти був? - Збираймося.
Що це?
Ти... Ти зняв обручку?
Я перед кожними перегонами її знімаю, натирає.
- Що ти робиш? - Нічого не роблю.
Що сталося? Розкажи мені.
Ми із Сільєю більше не можемо бути разом.
- Що? - Кохання вже немає багато років.
Немає... Насправді немає.
- Із Мадлен я почуваюся... - Хто така Мадлен?
Мадлен — інфлюенсер.
Господи!
У мене з Сільє ніколи не було такого рівня спілкування.
Скільки ти її знаєш? Дванадцять годин?
Ми хочемо одного й того самого.
І чого ти раптом захотів?
Не знаю. Переїхати в таке місце й...
До Рени?
Та куди завгодно. Відкрити пригодницьку ферму.
Лижи взимку, альпінізм влітку, парашути навесні.
Це і є справжнє життя, бути вільним, побудувати лабаз і жити.
Це завжди таке... Ти перед Біркеном завжди стаєш таким дурним?
Мені стало абсолютно зрозуміло, що треба поговорити з Сільє і розлучитися.
- Давно пора. - Ні, Гермунде.
Ти разом із Сільєю 15 років.
І ти перекреслюєш це все заради якоїсь 25-річної кралі.
- Отямся! - Їй 34, а не 25.
- О, 34. - Так.
Ну, тоді уперед.
Так я і зроблю.
Чому вони зважують рюкзаки?
- Вони мусять... - Еміліє...
- Її... - Рюкзак...
Він має важити щонайменше 3,5 кілограми.
Вага сина короля, якого принесли з собою біркебейнери.
Його зважують на старті й на фініші.
І ти кажеш мені про це зараз?
Схвалено.
Гей.
Надто легкий.
Але...
Ви не знаєте, скільки важив син короля.
- Він міг народитися передчасно. - Я передчасно.
- О. - П'ять тижнів.
У моєму житті було чимало викликів. Це не жарт.
Але це... Я маю на увазі... Ви не схожі на передчасно народженого.
А як я маю виглядати?
У вас нормальне обличчя.
Можете дати їй пляшку води? Ми запізнюємось.
- Так. - Схвалено.
Дякую.
Ну ж бо.
Ми скоро починаємо. За п'ять хвилин, стартує друга група.
Знайдіть свою групу й устигніть щось перекусити.
Люди поспішають знайти свої групи.
Ти в останній групі, тобі туди.
- Я сама буду? - Так, ти сама по собі.
Побачимось після.
- Привіт. - Привіт.
Тут вільно? Проїдь!
- Привіт. - Привіт.
Сподіваюсь, ти не помилився із воском.
Будемо сподіватися.
- У нас після цього побачення, правильно? - Так, хіба ні?
Так.
Вирішив уточнити.
Так. Тільки спочатку я тебе переможу.
Це ми ще побачимо.
До старту лише 30 секунд.
Багато людей тут прагнуть побити власні рекорди.
Вони готувались до цього цілий рік.
Вони чекають на цю мить. І вона настає!
Ось він, океан лижників на великій швидкості підіймається трасою,
у спробі побити свої власні рекорди. Удачі всім на горі.
Люба красуне Сільє.
Я не вмію говорити промови.
Але після виступу священника, я вирішив, що і в мене є надія.
Одружитися — це важливе рішення.
У нас було кілька складних років.
І те, що ми зараз тут, це не щось самоочевидне.
Але поки ми є одне в одного, усе буде добре.
Так.
І черга дійшла до групи 16.
Багато схвильованих учасників приїхали сюди вперше.
Хтось одужав і повернувся,
інші прагнуть пройти далі, ніж минулого року.
Гармонійна група, яка створює чудову атмосферу на трасі.
Усім удачі!
І остання група.
Ті, на кого очікує найбільше випробування.
Траса довжиною в 54 кілометри потребує енергії атомної електростанції.
Різноколірна група, яка отримує найбільший виклик у житті.
Вдалих перегонів!
- Випий напій спортсменів. Ти заслужила. - О! Дякую.
Будь ласка.
МАРШРУТНЕ ТАКСІ
Ліллі?
- Хочеш булочки? - Я хочу побачити маму.
Ми не поїдемо.
Ти ж обіцяв.
Знаю, але це була безглузда ідея.
Це далеко. У мами іноді бувають божевільні ідеї.
Це нечесно. І це не круто.
Типова Емілія.
У неї з'являється дурна ідея, і всі повинні її ловити, коли вона падає.
Як той курс каліграфії. Хотіла перенести заняття на інші тижні, але кинула.
Слухай, Йоакіме.
- Гадаю, тобі краще замовкнути. - Що?
- Ти весь час говориш про Емілію. - Неправда.
Кажеш, вона має рухатися далі.
- Я кажу, що їй треба розібратися... - Дай мені договорити!
Якщо між вами все скінчено, ти не маєш так поводитись.
Думаєш, я не бачу?
Очевидно, що ти не можеш пробачити Емілії.
Припини.
Уяви, як я почуваюся. Я ношу твою дитину.
Мені дуже болить.
І знаєш, це...
Цьому немає місця.
Ти маєш залишити це в минулому.
Ми всі стаємо сім'єю. І Емілія — член цієї сім'ї.
Ти поводишся з нею, як з лайном. І робиш боляче мені, і...
І робиш боляче Ліллі.
Як гадаєш, ми побачимо маму?
Звісно. Треба дивитися. Вона там. Ми її побачимо.
Цікаво, якого кольору в неї костюм.
Я не пам'ятаю.
- Вітаю. - Привіт.
Рада знову вас бачити.
- Ага. - Ага.
Що ж...
Залишилось 50 км, бережи сили.
- Ага. - Ага.
Треба тримати цей темп.
- Ага. - Ага.
Так?
Так.
Двоє учасників наближаються до фінішної прямої.
Це номер 319, Метс Ерленд Ліндстрем,
проти номера 320, Генріка Сетера.
Хто переможе цього року?
Усе добре?
У мене забагато молочної кислоти. Я прям це відчуваю.
Ми проїхали лише дев'ять кілометрів, залишилось 45.
Правда.
Перший лижник перетнув фінішну пряму в Ліллегаммері...
Нічого собі.
Якого біса? Як таке можливо? Це неможливо.
Треба йти.
Готова?
Знаєте, я трохи постою. Треба ще випити. Ви їдьте.
- Ти не здасися? - Ні, не здамся.
Побачимось на фініші. Може, я вас наздожену.
- Так? - Так.
Не будь такою суворою до себе. Я ніколи не доходив до фінішу.
- Куди ви зібралися? - Ми їдемо до мами.
Їдь обережно.
Добре. Буду.
- Буде приємно зайти в тепло. - Так.
ЧЕКАЄМО НА ТЕБЕ НА ФІНІШІ. МИ ЗА ТЕБЕ ВБОЛІВАЄМО.
Водію! Привіт! Відкрийте, будь ласка. Я хочу забрати лижі.
Гаразд.
- Дякую. Переказуйте привіт хлопцю... - Так.
- Що ти, бляха, робиш? - То стережися!
- Усе нормально? - Йолоп!
Пішов він! Уперед!
Гей! Тримайся праворуч!
Дорогу! Відійди! З дороги, сучко!
СІЛЬЄ: Я ЧЕКАЮ НА ТЕБЕ НА ФІНІШІ
Що таке?
Мені треба в туалет.
То сходи в костюм. Я на тебе не чекатиму.
З дороги!
- Вам хтось допоможе? - Я подзвонила, вже їдуть.
- Добре. - Привіт.
Що сталося?
- Щось із ногою, не знаю... - Ви її знаєте?
- Так. - Хтось приїде...
- Добре. - Почекаєте з нею?
- Так. - Не проти?
- Так. - Дякую.
Так, дякую.
- Ауч! Болить? - Так. Мабуть, у мене... О, ось і він.
- Привіт. - Привіт.
- Ти тут? - Схоже, на те.
Усе добре?
Усе гаразд. Трохи виснажена. Від лиж.
- Маєш свіжий вигляд. - Правда?
Ага.
Дякую. Ти теж.
Привіт! Мені тут трохи холодно.
- Боже, вибач. - Так.
- Що сталося? - Не знаю, послизнулася.
- Підтримаєш? Дякую. - Звісно.
Поквапся. Кварстад зачиняється за 15 хвилин.
- Чорт! Гаразд. Бувай. - Бувай.
О! Щасти, Віґдісе.
- Насолоджуйся. - Дякую.
Дехто загубив червоний рюкзак, і цю людину звуть Джон Фьерейде.
У рюкзаку ключі від машини та ланч.
Він буде дуже вдячний, якщо його знайдуть і передадуть йому.
Що ж, друзі, це буде дивовижний фініш! Це номер 3214.
Івар Тьоммердал, за ним іде номер 4172, Олав Оберґ.
Осе Нерланд іде одразу за ними. Івар Тьоммердал...
Сільє!
...перемагає...
Сільє!
...у перегонах.
Привіт.
Тітка Сільє.
- Привіт. - Привіт. Так приємно вас тут бачити.
Тітонька Сільє. Радий тебе бачити. Бачила Гермунда?
Я перевіряла, він був на Мідтф'єллеті, це вже не так далеко.
- Можна перевірити? - Можна відстежувати.
- Добре. - Ага.
- Бачиш, де Емілія? - Так. Показує, що вона на Раудф'єллеті.
Вона пройшла 20 кілометрів, лишилося ще 34.
Це буде довгий день, Ліллі.
Привіт. Уже пів на четверту, і...
Так.
Але ми не такі суворі. Тож якщо хочеш продовжувати, продовжуй.
- Я хочу продовжувати. - Я теж.
- Удачі. - Дякую.
- Ми останні двоє. - Так.
- Вони починають зачинятися. - Чорт!
Так, останній пропускний пункт Шушоен.
- Добре. - Там справжній нацист стоїть.
Гаразд.
- Зупинив мене минулого року. - Правда?
Я сказав йому, що в мене емфізема легень, зменшений об'єм легень,
і що я на 50% інвалід.
- Добре. - Він сказав ні, забудь про це.
Ще далеко?
Дванадцять.
Не відставай, може, встигнеш.
Круто. Дякую. Ми маленька команда.
Ні, ми не команда.
Як ти? Усе нормально?
Стара травма коліна дала про себе знати. Мушу потроху.
Упевнений?
- Просто не зупиняйся. - Нам треба бігти, якщо хочемо рекорд.
Так.
СІЛЬЄ: НА СТАДІОНІ. УБОЛІВАЮ ЗА ТЕБЕ!
Ось ще учасники. Вітаємо.
Вони подужали 54 кілометри і зараз прямують до фінішу.
Я на 50% інвалід. Працюю в майстерні для інвалідів.
Спочатку мій брат отримав роботу, а мене взяли учнем.
Це бронхоскопічне зменшення об'єму легень. Але цього ніхто не знає.
Але людям байдуже, тому...
Вони говорять про меншини... Усі говорять про меншини.
А як же люди, які дихають через соломинку...
Ось Ейвінд і Хельґе.
- Вітаю. - Дякую.
А де Гермунд?
Ми бачили його на Мідтф'єллеті.
Сказав, що коліно болить, але з ним усе гаразд.
- Він досі на Мідтф'єллеті. - Може, загубив чіп?
Ні, дивись, він рухається.
Він не на трасі. Він посеред лісу.
НИЗЬКИЙ ЗАРЯД
Не може бути! Усе нове: бланки, черги, рахунки за таксі...
- Мені треба в туалет. - Сходи в штани, інакше не встигнемо.
Почекай мене.
Ми останні.
Я не закінчу на останньому пропускному пункті.
- Але ми ж команда! - Ми не команда!
- Гей! - Господи!
- Перекажи привіт Емілії, якщо побачиш її. - Добре.
Сподіваюсь, вона дійде до пропускного пункту.
І я сподіваюсь.
Йо! Боюся, вам доведеться тут зупинитися. Зараз 17:35.
- Не можу, я пройшла 40 кілометрів. - Це з міркувань безпеки.
Що ти, бляха, таке говориш? Я що, така небезпечна?
Ви лаєтесь на мене?
П'ять хвилин минуло. У Кварстаді вони люди.
Знімайте лижі й сідайте в автобус.
Ні, припиніть дуріти. Гей, уже час зупинитися!
Доведеться наступити.
Гей! Хіба цей снігоочисник може їздити без водія?
Чорт!
Чорт! Ні!
Гей!
Чорт!
Гей!
Агов! Я тут!
- Гей! - Гермунде!
Сільє?
Що ти тут робиш?
Що сталося?
Я побачив твоє повідомлення і...
Не знаю.
Сільє, я просто...
Я...
Я не можу...
продовжувати ці спроби.
Я не можу так жити.
Мабуть, доведеться визнати...
що життя не завжди таке, як хочеться.
У мене було, коли я зустрів тебе.
Вибач.
- Вибач. - Вибач.
Ми могли б завести собаку.
Яка не сильно линяє.
Люблю тебе.
- Я теж тебе люблю. - Так.
Я трохи змерз.
Чорт, мої лижі. Я забув свої лижі.
І ми бачимо Карі Рьокке, номер 8435.
Минулого року вона боролася, а цього року...
- Мама скоро приїде? - Гарне запитання.
І наші перегони добігають кінця...
Дивіться! Ще один на підході.
ВІТАЄМО В ЛІЛЛЕГАММЕРІ ФІНІШ БЛИЗЬКО!
Гей! Де твій рюкзак?
Ні! Чорт!
Чорт!
Нумо, хлопці, допоможемо їй!
- Надягай... - Скільки кілограмів має бути?
Чотири-п'ять кілограмів.
- Напхай пива. - Яка вага?
Поклади цілу упаковку. Її не повинні дискваліфікувати!
Нумо! Ще пива! Кладіть!
Цього вистачить.
Ну ж бо, у тебе вийде!
Іще один учасник. Підтримаємо її!
Вона сама по собі...
Дивись, ось вона.
- Уперед, Емілія! - Ну ж бо, мамо! Уперед!
...над горами та рівнинами, на висоті понад тисячу метрів.
І тепер, після майже одинадцяти годин крові, поту і сліз,
вона на шляху до фінішу. Це просто неймовірно, друзі.
Вона перетнула кілька норвезьких гір,
і цілком заслуговує на право
називатися справжньою біркебейнеркою.
Ви бачите перед собою справжню борчиню, друзі!
І ось, за десять... За десять годин і сорок сім хвилин
вона нарешті на фініші. Вітаємо Емілію Лунде!
Привіт.
Допоможеш мені?
- Привіт. - Привіт.
- Вітаємо всіх... - Привіт.
Привіт.
...і тих, хто вболівав...
- Допоможеш? - Звісно.
...останнього учасника, який фінішував.
- Дякую. - Я дуже вражений.
Правда?
Дякую.
Я пишаюся тобою.
Дякую!
Дякую, що приїхали.
Допоможеш?
- Емілія! - Привіт.
Привіт.
- Вітаю! - Дякую.
Вітаю!
- Не думав, що таке побачу. - Ніколи.
- Чесно, ніколи не думав, що таке побачу. - Я теж.
Молодець!
Ауч!
Що з рюкзаком? Там повно пива.
8 МІСЯЦІВ ПО ТОМУ
- З Різдвом! - З Різдвом! Гарної зміни.
Дякую.
Веселого Різдва!
Привіт!
Веселого Різдва! Сьогодні Святвечір.
- Так! - Так!
- Привіт. - Привіт.
У тебе є туалетний папір? Там закінчився...
Привіт.
- Така задоволена. - Так.
Такий гарнюня!
Привіт.
- Цей? - Так.
Фантастика.
Переклад субтитрів: Олена Гердова