Downloaded from YTS.MX
Official YIFY movies site: YTS.MX
41°N, 49°W ATLANTICKÝ OCEÁN
Príchod nad vrak je približne o desať minút.
Rozumiem, všetko je zabezpečené.
Prieskum, vyrážame.
- Júlia, potvrďte to. - Potvrdzujem.
Kedykoľvek vám to vyhovuje.
Ideme na to.
Na odľahlom mieste uprostred Atlantického oceánu,
takmer 643 km od Newfoundlandu...
Pripravení na ponor.
...prebieha pozoruhodná expedícia.
Rozumiem. Júlia pripravená na ponor. Mám zelenú. Čerpadlá sú zapnuté.
Kurz jeden osem nula.
- Cieľom je... - Povrch LF vraku na sonare.
...miesto najslávnejšieho vraku v histórii.
Súčasná hĺbka, tri osem jedna nula. Na dne.
Viac ako storočie je celý svet posadnutý tragickým osudom Titanicu.
Vedci našli trosky S.S. Titanicu.
Príbeh tak fascinujúci, že ľudia riskujú svoje životy,
utrácajú milióny dolárov, len aby mohli vidieť vrak.
Toto vyšetrovanie nám umožní vidieť Titanic úplne novým spôsobom.
Pozoruhodné nové snímky Titanicu, ako ste ho ešte nikdy nevideli.
Najväčší podvodný skenovací projekt v histórii.
Je neuveriteľné vidieť to takto.
Viac ako 700 000 naskenovaných obrázkov,
šestnásť terabajtov dát,
a takmer dva roky výskumu a spracovania,
vytvorili digitálnu repliku lode v plnej veľkosti,
virtuálneho dvojníka Titanicu.
Páni.
Takéto niečo som ešte nikdy nevidel.
Replika tak detailná.
Vidíš tie čísla?
Je to neuveriteľné.
Poskytne nové poznatky o potopení.
Keď to vidíme v tejto veľkosti,
vyzerá to, ako keby loď zasiahla nejaká obrovská strela.
A nové dôkazy o posledných chvíľach pasažierov.
Snažili sa spustiť posledný záchranný čln.
Loď vyplávala zo Southamptonu v Anglicku na jar 1912
a považovali ju za najluxusnejší parník sveta.
Na svojej prvej plavbe bol neprekonateľný a nepotopiteľný.
Nazvali ho Titanic.
Desiateho apríla 1912
začína Titanic svoju prvú plavbu zo Southamptonu do New Yorku.
Bola to najväčšia a najluxusnejšia loď svojej doby.
Je to zlatý vek oceánskych parníkov.
Dve spoločnosti: White Star Line a Cunard
súperia o nadvládu na trase cez Atlantik.
Lode Cunardu boli zvyčajne rýchlejšie.
Lode White Star však boli luxusnejšie.
A obrovský Titanic bol ich korunovačným klenotom.
Na palube sú aristokrati, obchodní magnáti,
ale aj imigranti, ktorí chcú v Amerike začať nový život.
O sedem dní...
by mal Titanic triumfálne vplávať do New Yorku.
Svetová tlač čaká, aby ho privítala.
Namiesto toho sa ocitne na dne Atlantiku
a takmer 1500 ľudí zahynie.
O storočie neskôr sa stále diskutuje o mnohých detailoch potopenia.
Titanic bol vždy zahalený tajomstvom
a ani po 70 rokoch nikto nevedel, kde je.
A potom v roku 1985 Bob Ballard našiel vrak.
Dnes budú oslavovať Francúzi a Američania, ktorí našli Titanic.
Ballard našiel najväčšiu zo všetkých stratených lodí,
čo dalo vedcom priestor poriadne preskúmať vrak.
Ale štyri kilometre pod hladinou,
kde je atmosférický tlak 400-krát väčší ako na hladine,
dovoľujú podmienky skúmať len úlomky lode.
Stále hľadáme zadnú časť. Nemôžeme ju nájsť.
Za posledných 40 rokov sa vydalo k vraku mnoho expedícií.
Ale tam dole je úplná tma.
Takže nebolo možné vidieť celú loď.
Pozerať sa na ňu bolo ako svietiť baterkou v tme.
Až doteraz.
Vaša hĺbka je osem nula päť metrov, smer tri nula nula.
Po 2,5 hodinovom zostupe na dno oceánu
sa do práce púšťajú dve bezpilotné ponorky menom Romeo a Júlia.
Romeo natáča vysokokvalitné zábery lode a morského dna.
Čím je laserová čiara silnejšia, tým je obraz jasnejší...
Rozumiem. Presúvam sa na ďalšiu pozíciu.
Je vybavený lasermi zaznamenávajúcimi milióny meraní.
Júlia zaznamenáva každý centimeter vraku.
Vyzerá to pekne. Musíte byť naozaj blízko.
Očakávam, že uvidíme
doposiaľ najpresnejšie zobrazenie miesta vraku.
Tom, si pripravený?
Svetoznámy expert, Parks Stevenson, sa zúčastnil mnohých ponorov k vraku.
Zapíname pohonné jednotky.
Dúfa, že skenovanie prinesie odpovede
na niektoré otázky ohľadom vraku.
Poklop je zabezpečený.
Fascinujú ma záhady.
Ľudia si mysleli, že tá loď je nepotopiteľná.
Tak ako je možné, že sa ocitla na dne oceánu?
Blížime sa k miestu vraku.
Čo sa vlastne tú noc stalo?
Často vnímam vrak lode
ako posledného preživšieho svedka katastrofy.
To, ako je zlomená,
ako sú jej časti ohnuté alebo odtrhnuté,
to všetko má svoj príbeh.
Je preto dôležité, aby sme vnímali to,
čo nám vrak môže povedať.
Zábery z ponorky Romeo tieto príbehy odkrývajú.
Momentky ľudskosti medzi roztrúsenými troskami.
Stovky vínových fliaš.
Šaty.
Hlava bábiky.
To všetko je krutou pripomienkou.
Titanic nie je len objektom fascinácie.
Je to cintorín.
Cintorín, ktorý nám sken umožní študovať z úctivej vzdialenosti.
Po troch týždňoch na mori, skenovaní 24 hodín denne,
je práca expedičného tímu na konci.
- Ruku na to. - Áno.
Sme hotoví, plavíme sa domov.
Bude však trvať viac ako rok, kým preskúmajú a poskladajú
obrovské množstvo zhromaždených údajov.
Táto operácia má veľký potenciál.
Mať virtuálneho dvojníka vraku Titanicu
je obrovská vec.
Kým Parks čakal na digitálneho dvojníka,
zostavil tím, ktorý mu pomôže podrobne ho preskúmať.
Toto vám poskytne základný kontext samotnej lode.
Hlavný námorník, kapitán Chris Hearn,
chce študovať dvojníka z pohľadu námorníka.
Preplával som Atlantik a plavil som sa po ľade
a môžem povedať, že najdôležitejšia je posádka.
Čo zažívali, keď sa loď potápala?
Čo by sa dalo urobiť s celým vrakom?
Mohli by sme zrekonštruovať, čo sa v tú noc stalo.
Metalurgička, Dr. Jennifer Hooperová,
strávila roky v laboratóriu štúdiom malých fragmentov vraku.
Skúmala som materiály v laboratóriu
a teraz mám pocit, že som na morskom dne a obzerám si vrak.
Nikdy by mi nenapadlo, že to zažijem.
Dúfajme, že dostaneme odpovede na niektoré otázky,
ktoré ma trápia už desaťročia.
Po takmer dvoch rokoch výskumu a spracovania
bolo starostlivo pospájaných viac ako 700 000 skenovacích obrázkov.
Na obrovskom zvukovom pódiu
budú kolosálne LED panely premietať obraz dvojníka v plnej veľkosti,
vďaka čomu sa vyšetrovatelia ocitnú priamo vo vraku Titanicu.
Pozrite sa na to.
Som v biznise so simuláciou lodí,
no nikdy som nič také nevidel.
Ponoril som sa k vraku,
no videl som len kúsok cez okno ponorky.
Je to obrovské.
Keď ste v ponorke,
vidíte len pár metrov pred seba.
Ale s digitálnym dvojníkom vidno celý vrak.
Teraz mám lepší pohľad na Titanic, než aký som mal na samotnom Titanicu.
Sme v hĺbke asi 3600 metrov.
A pozeráme sa na Titanic.
Toto sa so skúmaním vzoriek pod mikroskopom nedá ani porovnať.
Keď vidím vrak Titanicu v plnej veľkosti,
uvedomujem si, aká som malá
v porovnaní s tým, na čo sa pozerám.
Dokázala som zažiť pocit deštrukcie.
Tu sa roztrhla na dve časti.
Digitálny dvojník umožňuje tímu preskúmať nielen samotnú loď,
ale aj následky havárie, ktorá ju potopila.
Nečakal som, že nám sken odhalí takú mieru poškodenia.
Bolo to katastrofálne.
To ma naozaj zasiahlo.
Od objavenia lode vieme, že je zlomená na dve časti.
Ale vrak je tak obrovský,
že ho nikto nikdy nevidel celý, až doteraz.
Zadná časť leží takmer pol kilometra od prednej časti.
Takéto niečo bežne nevidíme,
lebo pod touto previsnutou zadnou časťou je to veľmi nebezpečné.
Priblížiť sa sem s ponorkou nie je bežné.
Dvojník umožňuje odborníkom študovať takmer neprístupné časti lode.
Tu je pravá lodná skrutka.
Vidíme prvky, ktoré by posádka na mieste
pravdepodobne nedokázala vidieť.
Vidíte to? To sú čísla.
To je 401, to je číslo trupu Titanicu.
- Páni. Je v dokonalom stave. - Najlepšom.
Od najmenších detailov po jeho kolosálny rozsah,
ponúka sken úplne nový pohľad na Titanic.
A odborníci sú len na začiatku toho,
čo im dvojník vraku odhalí.
Teším sa na to, kam nás to zavedie.
Miesto vraku máme pod kontrolou a uvidíme, čo sa stalo s loďou.
Páni. Možnosti sú nekonečné.
Katastrofa zo 14. apríla 1912
sa odohráva za chladnej, jasnej noci, štyri dni od začiatku plavby.
Jack Phillips, telegrafista,
dostáva správu, že je pred nimi ľadovcová oblasť.
Kapitán Smith je v prvej triede s Bruceom Ismayom,
predsedom White Star Line.
Na mostíku je prvý dôstojník Murdoch, ktorý drží stráž.
O 23:39 zaznejú tri zvony.
To je varovanie pred prekážkou.
Prvý dôstojník Murdoch prudko strhne telegraf, aby zastavili loď
a vysiela signál na vypnutie motora.
Potom dá príkaz, aby Titanic prudko zatočil doprava,
v nádeji, že loď odvráti do bezpečia.
A o pár sekúnd neskôr Titanic narazí do ľadovca.
Mnohí na palube nič necítili.
Dokonca aj Frederick Fleet, ktorý spustil poplach z veže,
povedal, že sa len tesne vyhli ľadovcu.
A predsa tento letmý úder potopil loď, ktorá mala byť nepotopiteľná.
Odborníci dúfali, že nám dvojník ukáže, ako sa to stalo.
PREDNÁ ČASŤ
Skenovanie je vzrušujúce,
pretože vidíme prvé viditeľné poškodenie ľadom.
Pozrite sa sem na toto okienko.
Toto okienko rozbil ľad.
Cestujúca prvej triedy, Margaret Swiftová,
videla ľad, ktorý prenikol cez to okienko.
To nám hovorí, že ľadovec bol aspoň deväť metrov nad hladinou.
Skenovanie nám teda ukazuje veľkosť ľadovca.
Poskytuje nám informácie,
ktoré nám pomôžu lepšie pochopiť kolíziu tej noci.
Je to nový dôkaz o náraze do ľadovca,
ale smrteľná rana Titanicu ostáva naďalej skrytá.
Keď sa loď potopila, jej predná časť narazila na morské dno s takou silou,
že takmer polovicu z nej pochovalo bahno.
Teraz môže dvojník poskytnúť odborníkom úplne nový pohľad.
Toto som predtým nevidel a určite nie v takejto veľkosti.
Toto je niečo celkom iné.
Značný kus prednej časti sa ponoril do bahna.
Dokážete si predstaviť silu potrebnú na to,
aby sa taká časť lode zaborila do morského dna?
Myslím, že poškodenie ľadovcom by malo byť tu, ale nie je.
Nevidíme to, pretože je to pod morským dnom.
Nie, je to v bahne v hĺbke asi šesť až sedem metrov.
Hoci sa zdá, že dôkazy o náraze sú stratené na morskom dne,
podľa odborníkov im dvojník stále dokáže poskytnúť odpovede.
Aby dekódovali stopy, ktoré im vrak ponúka,
vyšetrovanie sa presunie na miesto zrodu Titanicu.
Loď stavali viac ako dva roky.
Navrhli a stavali ho tu, v Harland & Wolff v Severnom Írsku,
na brehoch Belfast Lough,
a postavila ho popredná lodiarska spoločnosť.
Postavili ju v tomto doku a jej plány nakreslili zruční návrhári odvedľa.
Titanic bol technologicky najpokročilejšou loďou svojej doby.
Pôvodné plány ukazujú, že bol rozdelený na 16 vodotesných komôr.
Boli navrhnuté na zachytávanie záplavovej vody v malej oblasti.
Titanic by zostal na hladine, aj keby sa zaplavili až štyri z nich.
Vďaka tomu si upevnil povesť nepotopiteľnej lode.
TITANIC SA POTOPIL, 1500 MŔTVYCH
Po tragédii požiadali architekta Harland a Wolff, Edwarda Wildinga,
o vysvetlenie, ako mohli bezpečnostné opatrenia lode
tak katastrofálne zlyhať.
Podľa neho musel ľadovec zničiť
viac ako štyri komory
a váha vody tak stiahla loď pod hladinu.
Wilding začal s výpočtami
a dospel k záveru, že ľadovec spôsobil niekoľko dier
pozdĺž boku lode a to na ploche väčšej ako meter štvorcový.
Wilding založil svoje zistenia na svedectvách preživších
a na svojej podrobnej znalosti konštrukcie lode.
Ale aj po objavení vraku bolo testovanie jeho teórie nemožné.
Dôkazy pochovalo bahno.
Ale teraz...
vyšetrovanie spojilo odborníkov z celého sveta,
aby otestovali Wildingove zistenia.
V Londýne sa renomovaný námorný architekt profesor Jeom-Kee Paik
pripojil k ďalším špecialistom, Dr. Simonovi Bensonovi
a Dr. Stephenovi Payneovi,
návrhárovi výletnej lode Queen Mary II.
Toto je prvýkrát, čo môžeme použiť počítačovú simuláciu
na testovanie Wildingovej hypotézy.
Na základe informácií z plánov Titanicu
a v kombinácii s odhadovanou rýchlosťou 22 uzlov,
tím používa najmodernejšiu technológiu na simuláciu nárazu ľadovca.
Teraz to príde.
Vidíme, ako loď narazila
a otáča sa doprava, keď prechádza okolo.
Zaujímavé. Vidíme, ako sa ľad rozpadá.
Z týchto simulácií zisťujeme,
že celý náraz Titanicu do ľadovca
trval 6,3 sekundy.
Šesť sekúnd. Bol to len okamih.
Tento letmý škrabanec však dopadol katastrofálne.
Simulácia teraz môže prvýkrát odhaliť
plný rozsah poškodenia.
Je to naozaj zaujímavé,
pretože tu vidíme silu simulácie.
Tu došlo k nárazu.
Tu sa rýchlo šírila tenká trhlina.
A tu vidíme ďalšie trhliny.
Wilding predpovedal, že celková plocha dier
bola asi meter štvorcový.
S touto simuláciu to vyzerá na viac ako jeden a pol metra.
Wildingov odhad je neuveriteľný.
Čísla sa môžu mierne líšiť, ale Wilding mal pravdu.
Rozsah poškodenia bol minimálny v porovnaní s celkovou veľkosťou lode.
Ale čo je najdôležitejšie, netýkalo sa to jednej oblasti.
Páni. Toto je tá škoda.
Toto je prvýkrát, čo vidíme simuláciu škody spôsobenej ľadovcom.
Digitálny dvojník umožňuje odborníkom presne zmapovať poškodenie.
Škoda začína vpredu a prechádza cez komory,
až do kotolne číslo šesť.
A potom prechádza do kotolne číslo päť.
Jedna malá diera je v kotolni číslo päť
a ďalšie veľmi malé poškodenie je v prednej časti.
Aké malé?
Tá posledná časť je len o veľkosti dvoch listov papiera.
To je šesť komôr na pravoboku
a loď bola navrhnutá len na zaplavenie štyroch komôr.
Na oboch koncoch sú malé rezervy, ktoré túto loď potopili.
Takže dve malé diery?
To nám ukazuje simulácia.
Ku katastrofe prispeli dve malé diery.
Malé diery na oboch stranách štyroch vážne poškodených komôr.
Bez nich by sa Titanic možno nepotopil.
Čakala by som, že diera, čo potopila tak veľkú loď, musela byť obrovská.
V skutočnosti to bolo veľmi malé poškodenie pozdĺž lode
a zlomky sekundy, ktoré nakoniec loď potopili.
Je to irónia, lebo ak je to pravda, posádka pri pokuse vyhnúť sa ľadovcu,
spôsobila poškodenie dosť dlhé na to,
aby došlo k otvoreniu mnohých komôr a následne k potopeniu lode.
To však nie je všetko.
Počas britského vyšetrovania nešťastia
sa Wilding, muž, ktorý poznal Titanic najlepšie, vyjadril,
že keby posádka neotočila loď,
aby sa vyhla ľadovcu,
ale namiesto toho doňho čelne narazila, zostala by na hladine.
Simulácia teraz túto teóriu otestuje.
Toto ešte nikto neoveril.
Veru nie. Pozrime sa na to.
Pozrite, ako sa rúti paluba.
Titanic naráža do ľadovca celou svojou váhou.
Potrebujeme detailný záber.
Tu vidno tie škody... Páni.
Ľad tú oceľ celkom rozdrví.
Predstav si ten hluk, ktorý by tam bol.
Wilding povedal, že táto kolízia by Titanic nepotopila.
Pozrieme sa na plán.
Prišli sme o prednú nádrž, nákladné nádrže a...
- Všetko pred mostíkom. - Áno.
Takže sme vlastne stratili len štyri komory.
- Zostala by na hladine. - Áno.
Takže na základe simulácie by sa nepotopila.
Áno.
Simulácia čelného nárazu nám dáva letmý pohľad
na iný výsledok tejto tragickej lode.
Čo však nedokáže, je ukázať nám situáciu z pohľadu námorníka.
A čo posádka?
Neplávate predsa priamo do ľadovca.
Pochybujem, že by to niekto urobil.
Mnoho členov posádky malo postele vpredu.
Keby Murdoch urobil taký manéver
a čelne narazil do ľadovca,
pravdepodobne by zabil všetkých, ktorí boli v predných priestoroch.
Ale jeho manéver, ktorý mal odvrátiť loď od ľadovca,
hoci sa mi to hovorí ťažko, práve ten spečatil osud Titanicu.
Loď sa plní vodou
a životy viac ako 2000 ľudí visia na vlásku.
Rozhodnutia posádky Titanicu
sa stávajú každou minútou čoraz dôležitejšími.
V priebehu 20 minút po náraze do ľadovca
dostáva kapitán Smith viacero správ o zaplavení
kotolní lode.
Požiarnik Fred Barrett bol svedkom toho, čo sa stalo.
Pracoval v kotolni číslo šesť.
Jeho výpoveď znela: „Zazvonil zvonček.“
Zavolal: „Zatvorte všetky dvere.“
Potom sa cez bok do lode vyvalilo obrovské množstvo vody.
Podarilo sa mu odtiaľ utiecť,
práve keď sa spustili vodotesné dvere.
Muž zodpovedný za udržiavanie kotlov lode v chode
bol hlavný inžinier Joseph Bell.
Bol zodpovedný za 200 mužov, ktorí poháňali Titanic 24 hodín denne.
Kotolne sa tiahli cez polovicu dĺžky lode.
Asi 40 minút po kolízii bola kotolňa číslo šesť zaplavená
a piata mala malú trhlinu veľkosti papiera.
Titanic rýchlo naberal vodu.
Wilding odhadoval, že do lode už preniklo 16 000 ton vody.
Poškodené komory sa plnia.
Loď sa nakláňa dopredu a voda sa prelieva z jednej komory do druhej.
Zrazu...
do kotolne päť sa začala valiť voda.
Vtedy Bella počuli povedať: „Božemôj, sme stratení.“
Bell a jeho muži boli sa museli vrátiť do kotolne číslo dva,
ktorá ako jediná ešte mohla zásobovať loď energiou.
Hodinu a 40 minút po náraze do ľadovca
poslal Bell svojich kuričov na palubu, aby sa zachránili.
A všetkých 35 strojárskych dôstojníkov zostalo s ním pod palubou.
Nakoniec to zostalo na pár ľuďoch z posádky v kotolni číslo dva,
v podstate len na samotných inžinieroch. Ostatných poslali preč.
Bellovi je jasné, že Titanic nemá šancu.
Teraz sa musel zamerať na záchranu životov.
Boli uprostred Atlantiku a bola úplná tma.
Ak by sa vypla elektrina, boli by v úplnej tme,
čo by sťažilo ľuďom dostať sa na palubu a do záchranných člnov.
A ak by sa zrútila telegrafná miestnosť,
blízke lode by nemohli byť upozornené na stroskotaných preživších.
Skrátka, bez elektriny boli šance na prežitie tých na palube veľmi malé.
Odvaha inžinierov Titanicu je príbeh, ktorý pretrval viac ako storočie.
Teraz však digitálny dvojník umožňuje odborníkom preskúmať miesto,
kde Bell a jeho muži bojovali ďalej,
miesto, kde sa loď roztrhla.
KOTOLŇA 2
Takže sme v kotolni číslo dva.
Toto je posledné miesto, kde udržiavali oheň.
Toto je to, čo zostalo zo srdca Titanicu.
Para, ktorá sa generovala v týchto kotloch,
poskytovala lodi energiu a svetlo.
Inžinieri, ktorí boli tu dole,
nemohli vidieť, čo sa deje vonku.
Museli to byť strašné podmienky.
Veľmi horúco. Para.
Skutočné skúšky vodcovstva často prichádzajú v najhorších chvíľach.
Premýšľam, o čo sa Bell tej noci snažil.
Urobil všetko, čo mohol,
aby iní ľudia mali šancu prežiť.
Digitálny dvojník nám ukazuje nielen miesto Bellovho posledného boja,
ale tiež ponúka nové dôkazy o tom, ako udržal elektrinu,
aj keď sa loď začala potápať.
PREDNÁ ČASŤ
Viac ako pol kilometra od vraku lode našli odborníci stopu.
Dobre, prichádzame na ľavobok zadnej časti.
Tu je hlavný sťažeň, ktorý sa zrútil a visí cez okraj.
Skúsme to otočiť, niečo vám ukážem.
Toto ma veľmi zaujalo. Je to parný ventil.
Nepochádza odtiaľto. Dopadol na vrak, keď sa zadná časť usadila.
Vidíme, že klapka je otvorená.
Prečo je to dôležité?
Je to potrubie, ktoré odvádzalo zvyšnú paru
z kotolní do núdzových dynám.
Zásobovali loď energiu,
aby svietila, kúrila a poháňala čerpadlá.
Núdzová dynamo lode bolo 12 metrov nad úrovňou hlavného generátora,
takže by trvalo dlhšie, kým by sa zaplavilo.
Bolo pripojené ku kotolni číslo dva cez núdzové potrubie
a ventil musel byť otvorený ručne.
Vidíte, že tento parný ventil je otvorený,
čo znamená, že para neustále prúdila do núdzových dynám,
čo zachránilo stovky životov.
Svedectvá preživších dokazujú, že viac ako dve hodiny po náraze do ľadovca
na lodi stále svietili svetlá.
Takže je to pravda. Preživší videli svetlá až do konca a to je dôkaz.
Áno.
Ventil zamrznutý v čase dokazuje svoje posledné využitie.
Otvorili ho na Bellov príkaz.
Zásoboval loď elektrinou a udržiaval nádej nažive.
Zatiaľ čo Bell a jeho muži bojujú ďalej,
nad nimi sa začína šíriť panika.
Pri záchranných člnoch sa posádka snaží udržať poriadok,
a vyšší dôstojníci čelia rozhodnutiam o živote a smrti.
Až do 23.30 hod.
si pasažieri užívali pokojný večer a luxusné prostredie,
a tešili sa na príchod do New Yorku.
Ale takmer dve hodiny po náraze Titanicu do ľadovca,
sa situácia na palube rýchlo zhoršuje.
Voda začína zaplavovať chodby
a pasažieri sa začínajú hrnúť na palubu s člnmi.
V roku 1912 museli mať zaoceánske lode len 16 záchranných člnov.
V prípade núdze sa očakávalo, že zostanú na hladine,
kým ľudí neprepravia na záchrannú loď.
Titanic mal záchranné člny asi pre polovicu pasažierov.
Do člnov mali nastupovať najprv ženy a deti.
V tom chaose väčšinu záchranných člnov ani nenaplnili.
Napätie sa rýchlo mení na paniku.
Na palube vidíme činy hrdinstva, no aj také, ktoré lámu srdcia.
Napríklad taká Ida Straussová
nechcela nastúpiť do záchranného člna bez manžela.
Povedala: „Žili sme spolu a spolu aj zomrieme.“
Rhoda Abbottová cestovala s dvoma dospievajúcimi synmi
a dostala sa k záchrannému člnu.
Ale keď si uvedomila, že jej chlapci sú na záchranu údajne príliš starí,
ustúpila a zostala so svojimi deťmi.
Sedemnásťročný pasažier prvej triedy Jack Thayer
povedal, kto nastúpil do člna po tom, čo Rhoda Abbottová ustúpila.
Citujem.
„Pri plnení posledných dvoch predných člnov na pravoboku došlo k rozruchu.
K záchranným člnom sa predieral dav mužov.
Nevidel som žiadne ženy.
Videl som Ismaya, ktorý pomáhal pri plnení posledného člna,
ako sa doň pretlačil.
Každý bojoval sám za seba.“
Bruce Ismay bol predsedom White Star Line.
Prežil, no jeho povesť poriadne utrpela.
Pasažierov požiera zúfalstvo
a posádka sa snaží udržať poriadok.
Michel Navratil povedal:
„Čestní ľudia nemali šancu, keď sa pasažieri uchýlili k zvrátenosti,
aby prežili.“
KATASTROFA TITANICU, VEĽKÉ STRATY NA ŽIVOTOCH - VEČERNÉ NOVINY
Katastrofický osud Titanicu sa stal svetovou senzáciou
a tlač potrebovala hrdinov a tých zlých.
Nasledovali najchaotickejšie momenty celej tragédie
a začali sa objavovať protichodné verzie udalostí.
Prvý dôstojník William Murdoch
bol zodpovedný za záchranné člny na pravoboku lode.
Zúfalo sa ich snažil spustiť
v momente, keď sa voda valila hore.
Podľa správ v novinách
bol obvinený z toho, že sa potom zastrelil a že opustil svoj post.
Údajne ho videli, ako z vrecka vytiahol lesklý kúsok kovu,
priložil si ho k spánku a stlačil spúšť.
Príbeh bol hlavnou správou.
PRVÝ DÔSTOJNÍK SA ZASTRELIL
Murdocha vykreslili ako zbabelca a jeho povesť bola zničená.
Ale aj vtedy boli jeho činy spochybňované.
Druhý dôstojník Lightoller, najvyšší dôstojník, ktorý prežil potopenie,
poprel obvinenie zo samovraždy.
Vraj videl Murdocha, ako ho zmietlo cez palubu
a že zomrel hrdinskou smrťou.
Parkes verí, že im sken odhalí stopy o Murdochových posledných chvíľach.
Toto je stanica číslo jeden pre záchranné člny, predný zdvihák.
- To bola Murdochova stanica, však? - Áno.
A všimnite si, že tento zdvihák je vo vzpriamenej alebo zasunutej polohe.
Davity sú žeriavy, ktoré spúšťajú záchranné člny do vody.
Potom sa znovu navinú, aby boli pripravené na ďalší čln.
Tento žeriav je vo vzpriamenej polohe,
čo znamená, že jeho posádka sa snaží pripraviť záchranný čln na spustenie.
V snahe zachrániť čo najviac životov,
Murdoch, na rozdiel od niektorých dôstojníkov, dovolil mužom
pripojiť sa k ženám a deťom na jeho člnoch.
Murdoch celú dobu sledoval, ako stúpa voda.
Vedel, že mu dochádza čas
a snažil sa do vody spustiť
ešte jeden čln.
A to sa zhoduje s popisom druhého dôstojníka Lightollera,
ktorý stál na palubnom dome tam vzadu.
O 2.15 ráno, pár minút predtým, ako sa loď potopila,
videl Lightoller Murdocha, ako sa snaží spustiť posledný čln.
V tom Titanic klesol a záchranný čln zmietla voda.
Preživší sa snažili vyšplhať na čln,
no Murdocha zmietla voda.
Historici to spochybňovali,
ale tento žeriav tu stojí ako nemý svedok,
ktorý podporuje Lightollerovu verziu udalostí.
Lightoller presne opísal jeho vzpriamenú polohu.
História nebola k Murdochovi láskavá.
A hoci možno nikdy presne nezistíme, ako zomrel,
tento sken naznačuje, že obvinenie zo zbabelosti
z opustenia lode nemusí byť na mieste.
Podľa mňa to naznačuje, že sa naozaj snažil
zachrániť čo najviac životov až do úplného konca.
Snažili sa spustiť posledný záchranný čln.
Do poslednej chvíle robil to, čo mal.
Pre preživších ako Lightoller
boli scény pri záchranných člnoch najhoršie
z celej katastrofy.
Tých, čo zostali na palube, to najhoršie ešte len čakalo.
Dve hodiny po tom, čo Titanic narazil do ľadovca...
je loď čiastočne ponorená,
ale vďaka Bellovi a jeho inžinierom má stále elektrickú energiu.
V telegrafnej miestnosti sú operátori, Jack Phillips a Harold Bride,
stále na svojich miestach a zúfalo vysielajú správy.
POTÁPAME SA PREDKOM NADOL.
ŽENY NAKLADÁME DO ČLNOV.
PRÍĎTE ČO NAJSKÔR.
Krátko po druhej hodine ráno,
kapitán Smith povedal mužom, že splnili svoju povinnosť
a môžu opustiť svoje miesta.
Bride sa pripravil na odchod, ale Phillips pokračoval v práci.
Bride, ktorý prežil, spomínal na kolegu a jeho nesebecké správanie
a povedal: „Bol to odvážny muž. Tú noc som ho začal milovať.
A zrazu som pocítil veľkú úctu, keď som ho videl stáť tam
a robiť si svoju prácu, kým všetci ostatní panikárili.“
NARAZILI SME NA ĽADOVEC
„Nikdy nezabudnem na to, čo Philips urobil
za tých posledných strašných 15 minút.“
PRÍĎTE NÁM NA POMOC.
RÝCHLO SA POTÁPAME.
Ale krátko po druhej hodine ráno...
správy náhle prestali.
Titanic ide ku dnu.
Po potopení dospeli oficiálne vyšetrovania k záveru,
že loď jemne skĺzla pod vlny.
Avšak už vtedy to mnohí preživší popierali
a vypovedali, že sa Titanic rozlomil ešte predtým, než sa potopil.
To sa potvrdilo v roku 1985, keď našli vrak.
A teraz nám sken do detailu ukáže,
kde sa usadili jednotlivé časti.
Pol kilometra od seba na dne oceánu.
Avšak to, ako sa táto veľká loď rozlomila na dve časti,
Parks skúma už desaťročia.
Táto katastrofa v sebe ukrýva veľa záhad.
Výskumu Titanicu sa venujem už celé roky a najviac ma zaujíma,
ako sa loď zlomila.
A myslím, že máme dôkazy,
ktoré prinášajú odpoveď na tieto otázky. Sú priamo tu.
Roztrhnutá loď je príliš poškodená, aby presne odhalila, čo sa stalo.
Parks ale verí, že sken stále môže poskytnúť odpovede.
Nie štúdiom samotného poškodeného vraku, ale morského dna okolo neho.
Existuje množstvo trosiek artefaktov a oceľových sekcií,
ktoré je potrebné preskúmať.
Odlietame.
- Počkaj chvíľu. - To je zadná časť. Pozeráme sa dolu.
Získame pohľad na pole trosiek z vtáčej perspektívy.
Pokrytím približne 39 kilometrov štvorcových
vidíme nespočetné množstvo trosiek Titanicu roztrúsených po dne oceánu.
Medzi nimi sú kľúčové prvky, ktoré Parks považuje za možné stopy.
Môžete vidieť, aké je to obrovské.
Vyzerá to chaoticky, ale je v tom určitý vzor.
Stavím sa, že nájdeme dôkazy a podarí sa nám
zrekonštruovať prelomenie.
Sken umožňuje odborníkom študovať roztrieštené fragmenty Titanicu
podrobnejšie ako kedykoľvek predtým.
Ak dokážu poskladať túto skrútenú kovovú skladačku,
môžu zistiť, ako sa Titanic rozlomil na dve časti
a čo to znamenalo pre tých na palube.
Keď sa 15. apríla o 2.17 ráno Titanic rozlomil na dve časti,
na palube lode bolo stále takmer 1500 ľudí.
Tí v záchranných člnoch to celé s hrôzou sledovali.
Jack Thayer, ktorý mal 17 rokov a bol pasažierom prvej triedy,
zaznamenal vo svojich pamätiach, čo videl.
„Zrazu sa zdalo, že sa celá nadstavba lode rozdelila.
Jej zadná časť sa postupne dvíhala do vzduchu.
Na palube sme stále videli ľudí, ako sa držia v zhlukoch
alebo v skupinách ako roj včiel
a padajú v masách, pároch alebo jednotlivo, keď sa zadná časť lode,
asi 76 metrov, dvíhala do neba.
Postupne sa otočila palubou od nás,
akoby sa tá strašná scéna chcela skryť pred našim zrakom.“
Na základe podobných historických záznamov
mnohí predpokladali, že sa loď rozlomila na dve časti.
Ale vyšetrovanie naznačuje, že to nemusí byť také jednoznačné.
Aby odborníci zistili, čo sa stalo,
použili jedinečné naskenované
detailné zábery poľa trosiek,
aby identifikovali roztrieštené časti trupu
a starostlivo ich poskladali späť dohromady.
Pozrite, aké to je veľké.
Pozeráme sa na bok lode
a niektoré časti trupu sa našli v poli trosiek.
Sú obrovské.
Siahajú do výšky asi 30 metrov po boku lode.
Vidíte ten veľký kus na vrchu?
Jeho nity som študovala pod mikroskopom
a aj to, ako bol ten kus vlastne pripevnený k lodi.
Ten kus ti prirástol k srdcu.
To je úžasné.
Nemám slov, tie kusy sú obrovské.
Takáto simulácia znovu zloženého trupu
nám umožňuje vidieť, že namiesto čistého rozlomenia
bola obrovská časť lode úplne zničená.
Bola to obrovská katastrofálna zlomenina.
Ako sa napätie zvyšuje, na vrchnej časti lode vzniká ťah,
na spodnej časti dochádza k stlačeniu a ohýbaniu
a postupne sa to mení na domino efekt.
Vzniká tlak na ďalšiu a ďalšiu časť.
Je to ako reťazová reakcia.
Takmer všetka sila lode je v jej plášti.
Keď sa narušil, došlo k zničeniu odkrytého vnútra.
Myslel som si, že to bolo čisté prelomenie, ale určite nebolo.
Človek by si pomyslel, že loď zasiahla obrovská strela.
Je to tak katastrofálne.
Asi 20 % lode sa úplne zničilo v priebehu pár sekúnd.
O život prišlo veľmi veľa ľudí.
Titanic sa rozpadol na viacerých miestach.
Bol to osudový okamih.
Takmer 25 metrový kus sa zlomil s ľuďmi vo vnútri.
Je to nepredstaviteľné.
Keď sa Titanic rozpadol na dve časti...
osud všetkých v tej časti lode bol spečatený.
Dvojník môže ponúknuť pohľad na posledné chvíle tých na palube.
Vrátane dvoch z najbohatších mužov Ameriky.
Keď sa Titanic potopí, 80 % mužov zahynie.
Hoci niektorí mužskí pasažieri prežili,
edwardiánske ideály stoicizmu a rytierstva
znamenali, že drvivá väčšina mužov zostala na lodi.
BRAT OBYVATEĽA DETROITU, KTORÝ BOL NA TITANICU
Alfred Rush, 17-ročný chlapec,
dostal svoje prvé dlhé nohavice len noc predtým
a odmietol nastúpiť do záchranného člna so slovami: „Zostanem s mužmi.“
Ďalší známy príbeh o sebaobetovaní
bol ten o multimilionárovi Benjaminovi Guggenheimovi.
Máme svedectvo Jamesa Etchesa, stevarda, ktorý povedal:
„Dal som záchranný pás Guggenheimovi, a on mi dal odkaz.
Stálo v ňom: Ak sa mi niečo stane,
povedzte mojej žene v New Yorku, že som urobil všetko, čo som mohol.
Obliekli sme sa do najlepšieho a sme pripravení padnúť ako džentlmeni.“
Ďalší stevard počul, ako hovorí: „Žiadna žena nezostane na tejto lodi
iba preto, že Ben Guggenheim bol zbabelec.“
Hovorí sa, že sprevádzal svoju milenku a jej slúžku
do záchranných člnov a potom sa vrátil do kajút prvej triedy.
Guggenheimovo gesto ako odvážne čaká na stret s vodou,
bolo romantické.
Ak však zostal vo svojej izbe, jeho smrť ani zďaleka nebola pokojná.
Digitálny dvojník objasňuje hrôzu,
ktorou si pasažieri v tejto časti lode vo svojich posledných chvíľach prešli.
KAJUTY PRVEJ TRIEDY
Guggenheimova suita bola priamo v epicentre, kde sa loď rozpadla.
Blízko Guggenheimovej izby bola izba ďalšieho z najbohatších mužov Ameriky,
J.J. Astora.
Titanic mal viac ako 300 kajút prvej triedy
a Astor údajne zaplatil viac ako 30 000 dnešných dolárov
za pár týchto prémiových apartmánov.
Sken nám ukázal, čo z nich zostalo.
Boli roztrhané na kusy, keď sa loď potápala.
Astorovo telo našli týždeň po potopení.
Zdá sa, že v tej dobe bolo dôležité,
aby ušľachtilí muži ako J.J. Astor alebo Benjamin Guggenheim,
zomreli veľmi ušľachtilou, pomerne pokojnou smrťou.
Ale na Titanicu nezáležalo na tom, aké máte postavenie.
Všetkých čakal rovnaký osud.
V tú noc v roku 1912 smrť nerozlišovala.
Viac ako 18 metrov pod Astorovým apartmánom
boli Joseph Bell a jeho inžinieri,
ktorí udržiavali oheň, keď sa loď potápala.
Vďaka tomu, že sa kotolňa dva nachádzala pri zlome lode,
teraz jasne vidíme, čo z nej zostalo.
Pozrite sa na tento kotol. Vidíte tieň v hornom kvadrante?
Je prehnutý dovnútra.
To naznačuje implóziu,
čo znamená, že tieto kotly museli byť v prevádzke
v čase, keď sa loď lámala a predok začal klesať pod vodu.
Zostali tu.
Plnili si svoju úlohu, pretože boli profesionáli
a vedeli, čo je ich povinnosť.
Ich povinnosťou bolo dať ľuďom šancu na hornej palube.
Boli nesmierne odvážni.
S loďou šlo ku dnu všetkých 35 inžinierov.
Stojíme priamo na mieste, kde ich životy skončili.
Takže, tento sken...
nám dáva príležitosť pozorovať pamätník
odvahy a oddanosti týchto inžinierov.
Bellovo telo sa nikdy nenašlo.
Dve hodiny a 40 minút po tom, čo loď narazila na ľadovec,
sa v záchranných člnoch tlačí asi 700 ľudí.
Zvyšok bojuje o život v mrazivej vode, alebo je mŕtvy.
Ale aj o viac ako storočie neskôr
dokáže sken vrhnúť svetlo na životy stratené na dne oceánu.
Keď sa loď prelomila, predok sa rýchlo stratil,
ale zadná časť zostala na hladine ešte niekoľko minút.
Hore na zadnej palube bol asistent účtovníka Frank Prentice,
ktorý presne videl, čo sa deje.
Spomínal, že Titanic náhle stúpol
a opísal, ako počul všetko, čo nebolo upevnené, rútiť sa cez loď.
Potom začala klesať.
Frank preliezol zábradlie
a spadol z 30 metrovej výšky priamo do vody.
Loď klesá predkom nadol a cestou stráca svoj obsah.
Na bahno dopadne takou silou, že sa prehne.
Potom nasleduje aj zadná časť, ktorá sa potápa špirálovito.
Jej náklad a zariadenie sú roztrúsené po dne oceánu.
Bahno tak pochová tisíce predmetov.
Niekedy sa objavia veci, čo neuzreli svetlo sveta viac ako 100 rokov.
Keď som videla tie trosky,
prvé, čo mi napadlo, bolo, ako poskladať loď späť dohromady,
myslela som na materiály.
Ale časť mňa chápe, že...
sú tam osobné veci. Sú tam šálky, kufre.
Sú tam kúsky kože, sú tam veci ľudí,
ktoré môžu vydržať oveľa dlhšie ako kov.
Pole trosiek už poskytlo odpovede o samotnej lodi.
Môže však tiež poskytnúť jedinečný pohľad na život na palube.
Ozdobná lavička, ktorá leží viac ako 200 metrov od zadnej časti,
kedysi zdobila jednu z horných palúb.
A takmer 130 metrov ďalej leží stredová časť sklenenej kupoly,
ktorá kedysi korunovala jedno z najväčších schodísk na lodi.
Zábery zachytené počas skenovania boli celé mesiace predmetom výskumu.
Používali sa záznamy a poistné nároky,
aby sa podarilo identifikovať majiteľov predmetov na morskom dne.
Jeden z kufrov zodpovedá popisu pasažierky, Charlotte Cardezaovej,
ktorá prežila katastrofu.
Bola známa svojou batožinou Louis Vuitton
a svojou rozsiahlou zbierkou topánok.
Služobná Cardezaovej si spomínala, že bola ohromená odvahou svojej pani.
Uviedla, že zostala úplne pokojná napriek nebezpečenstvu.
Tento rad topánok a operných okuliarov
mohol patriť majiteľovi divadla Henrymu B. Harrisovi,
ktorý zahynul pri potopení.
Jeden z najzaujímavejších predmetov leží asi 150 metrov od zadnej časti,
náramok z diviačieho kla vedľa žraločieho zubu.
Žraločí zub je talizmanom šťastia,
a bol by pripevnený k vreckovým hodinkám,
ktoré nesú znak Advance Australia.
Patrili škótskemu podnikateľovi, plukovníkovi Johnovi Weirovi.
Po jeho smrti sa odkrylo rodinné tajomstvo.
Jeho škótska žena bola šokovaná, keď si uplatnila nárok na dedičstvo,
pretože sa ukázalo, že mal austrálsku rodinu,
ktorá si uplatňovala presne ten istý nárok.
Tieto pozoruhodné nálezy dávajú temnému a opustenému vraku ľudskosť.
Na dne mora sú však stále predmety, ktorých majitelia sú neznámi.
Pár mužských topánok na promenádnej palube
naznačuje posledné miesto odpočinku pasažiera tretej triedy,
ktorého pozostatky sú dávno preč.
A táto ozdobná hlava bábiky
mohla patriť ktorémukoľvek z približne 60 detí,
ktoré neprežili tragédiu.
Prieskumník Titanicu, Parks Stephenson,
dokáže vďaka digitálnemu dvojníkovi študovať miesto
bez narušenia alebo ďalšieho poškodenia vraku.
Vždy, keď si myslím, že som videl všetko, čo potrebujem,
uvidím niečo nové.
Tento digitálny dvojník prináša úplne nové myšlienkové pochody.
Ťažko povedať, či tomu bude niekedy koniec.
Toto je najvýznamnejšia vec, ktorá sa stala
od objavenia vraku v roku 1985.
Pozri na tie hrdzavé útvary po celej lodi.
Je to ako vedľajší produkt baktérií, však?
Áno, je to vlastne korózia na morskom dne.
Sú to baktérie, ktoré požierajú železo a vytvárajú hrdzu.
Takže pomaly požierajú vrak.
Požierajú loď, a loď sa nakoniec rozpadne
a zrúti sa sama do seba.
Toto je jedinečné miesto.
Je to teraz vlastný ekosystém.
Žije, dýcha a neustále sa mení.
Titanic tu nebude navždy.
Ale digitálny dvojník teraz zmrazil dôkazy v čase...
a výskum tak bude môcť pokračovať dlho po nevyhnutnom rozklade vraku.
Už poskytol pozoruhodné poznatky o tom, čo sa tej noci stalo s loďou,
a o reakciách tých na palube.
Teraz môže pátranie po odpovediach vďaka dvojníkovi pokračovať.
Preklad titulkov: Alexandra Szalai