Downloaded from YTS.MX
Official YIFY movies site: YTS.MX
ATLANTIN VALTAMERI
Saavumme hylyn ylle arviolta noin kymmenen minuutin päästä.
Kiinni on. Tästä lähtee.
Tutkimus, lähdemme matkaan.
Juliet, tutkimus. Sitten kun teille sopii.
Antaa palaa.
Syrjäisessä paikassa keskellä Atlantin valtamerta,
lähes 645 kilometrin päässä Newfoundlandista,
on käynnissä merkittävä tutkimusretki.
Selvä. Voi sukeltaa. Vihreä taulu. Pumput ovat sisällä.
Suunta yksi-kahdeksan-nolla.
-Määränpäänä on… -Luotaimessa näkyy hylky.
…historian kuuluisin hylkypaikka.
Nykyinen syvyys on kolme kahdeksan yksi nolla. Pohjalla.
Yli vuosisadan ajan Titanicin traaginen kohtalo
on ollut maailmanlaajuinen pakkomielle.
Tutkijat ovat löytäneet S/S Titanicin hylyn.
Tarina on niin kiehtova, että ihmiset vaarantavat henkensä
ja käyttävät miljoonia dollareita nähdäkseen vilauksen hylystä.
Tämän tutkimuksen ansiosta näemme Titanicin aivan uudella tavalla.
Upeita uusia kuvia Titanicista ennennäkemättömällä tavalla.
Historian suurin vedenalainen skannausprojekti.
On uskomatonta nähdä se näin.
Yli 700 000 skannattua kuvaa, 16 terabittiä dataa
ja kahden vuoden tutkimus ja käsittely
ovat tuottaneet täysikokoisen digitaalisen kopion aluksesta,
Titanicin virtuaalisen kaksosen.
Vau.
Tämä on aivan uusi näkymä.
Kopio on todella yksityiskohtainen.
-Näettekö numerot? -Huikeaa nähdä täysi mittakaava.
Se tarjoaa uusia näkemyksiä uppoamisesta.
Kun sitä katsoo tässä mittakaavassa,
voisi kuvitella, että laivaan on osunut valtava ohjus.
Ja uusia todisteita matkustajien viimeisistä hetkistä.
He yrittivät laskea vielä viimeisen pelastusveneen.
Kun laiva lähti Southamptonista keväällä 1912,
se oli maailman ylellisin höyrylaiva.
Neitsytmatkallaan se oli voittamaton ja uppoamaton.
Sen nimi oli tietenkin Titanic.
10. huhtikuuta 1912
Titanic lähti neitsytmatkalle Southamptonista New Yorkiin.
Sitä mainostettiin aikansa upeimmaksi ja ylellisimmäksi alukseksi.
Se oli valtamerialusten kulta-aikaa.
Kaksi yhtiötä, White Star Line ja Cunard,
taistelivat Atlantin ylittävän reitin herruudesta.
Cunardin laivat olivat yleensä nopeampia,
mutta White Starilla oli etulyöntiasema ylellisyydessä.
Valtava Titanic oli heidän kruununjalokivensä.
Kyydissä oli aristokraatteja ja bisnespohattoja,
mutta myös uuden elämän perässä Amerikkaan lähteviä maahanmuuttajia.
Vain seitsemän päivän päästä
Titanic saapuisi voitokkaasti New Yorkiin.
Maailman lehdistö olisi sitä vastassa.
Sen sijaan se olisi Atlantin pohjassa,
ja lähes 1 500 ihmistä olisi kuollut.
Vuosisata myöhemmin uppoamisesta kiisteltiin yhä.
Titanic ei ole paljastanut salaisuuksiaan helposti.
70 vuoteen ei edes tiedetty, missä se oli.
Vuonna 1985 Bob Ballard löysi hylyn.
Titanicin löytäneet ranskalaiset ja amerikkalaiset juhlivat.
Ballard oli löytänyt kadonneista laivoista suurimman.
Tutkijat halusivat tutkia hylkyä.
Mutta neljän kilometrin syvyydessä ilmanpaineessa,
joka on lähes 400 kertaa suurempi kuin merenpinnan tasolla,
olosuhteiden takia näkee kerrallaan vain osia aluksesta.
Etsimme yhä perää. Emme löydä sitä.
Monet retkikunnat ovat käyneet hylyllä viimeisten 40 vuoden aikana.
Mutta siellä on pilkkopimeää.
Koko alusta ei pysty näkemään.
Sitä on voitu tarkastella kuin taskulampun valossa.
Tähän asti.
Syvyys on kahdeksan nolla viisi metriä, suunta kolme nolla nolla.
Laskeuduttuaan 2,5 tuntia merenpohjaan
kaksi miehittämätöntä sukellusvenettä, Romeo ja Juliet, ryhtyvät töihin.
Romeo kuvaa korkean resoluution materiaalia laivasta ja merenpohjasta.
Mitä vahvempi linjalaser on, sitä tarkempi se on.
Selvä. Siirryn seuraavaan paikkaan.
Miljoonia mittoja tallentavilla lasereilla varustettu Juliet
tallentaa hylyn joka sentin.
Tuo näyttää hyvältä. Olet varmasti lähellä.
Odotan, että näemme
tarkimman kuvauksen hylystä, mitä on koskaan tarjottu.
Tom, oletko valmis?
Maailmankuulu asiantuntija Parks Stephenson
on sukeltanut Titanicille useasti.
…alamme nyt pumpata.
Hän toivoo skannaukselta uusia näkemyksiä
hylkyä yhä ympäröiviin kysymyksiin.
Mysteerit kiehtovat minua.
Ihmiset luulivat, ettei laiva voisi upota.
Miten se päätyi merenpohjaan?
Saavumme hylylle.
Mitä sinä yönä tapahtui?
Näen hylyn usein
katastrofin viimeisenä eloonjääneenä todistajana.
Se, miten se on repeytynyt.
Se, miten sen osat ovat taipuneet tai repeytyneet.
Ne kaikki kertovat tarinaa.
On tärkeää, että kuuntelemme tarinoita,
joita hylky voi kertoa.
Romeo-sukellusveneen kuvamateriaali tarjoaa vilauksia näistä tarinoista.
Kuvia ihmiskunnasta pirstaleiden keskellä.
Satoja viinipulloja.
Mekko.
Nuken pää.
Kaikki ovat karu muistutus.
Titanic ei ole vain kiehtova kohde.
Se on hautausmaa.
Skannauksen avulla voimme tutkia sitä kunnioittavan välimatkan päästä.
Kolmen viikon ympärivuorokautisen skannauksen jälkeen
tutkimusryhmän työ on tehty.
Yläfemma.
Nyt lähdetään kotiin.
Valtavan datamäärän tutkiminen ja kokoaminen vie yli vuoden.
Operaatio on lupaava.
Saamme työkaluksi Titanicin hylyn virtuaalisen kaksosen.
Se on mieletöntä.
Digitaalista kaksosta odottaessaan
Parks on koonnut tiimin auttamaan sen tutkimisessa.
Tämä antaa kontekstin itse laivasta.
Merikapteeni Chris Hearn haluaa tutkia kaksosta merimiehen näkökulmasta.
Olen ylittänyt Atlantin ja ollut jäissä.
Laivassa on kyse miehistöstä.
Mitä he kokivat laivan upotessa?
Jos olisi koko hylkypaikka, mitä sillä voisi tehdä?
Voimme luoda sen yön uudelleen.
Metallurgi tohtori Jennifer Hooper
on viettänyt vuosia laboratoriossa tutkien hylyn pieniä palasia.
Siirryin materiaalien tutkimisesta laboratoriossa tunteeseen,
että olen merenpohjassa ja tuijotan hylkyä.
En uskonut näkeväni sellaista.
Toivottavasti saamme vastauksia kysymyksiin,
jotka ovat vaivanneet minua vuosikymmeniä.
Lähes kahden vuoden jälkeen
yli 700 000 skannattua kuvaa on koottu huolellisesti yhteen.
Valtavassa studiossa
valtavat LED-paneelit heijastavat kaksosen kuvan täydessä mittakaavassa.
Tutkijat pääsevät kasvokkain Titanicin hylyn kanssa.
Aivan mieletön.
Olen alusten simulaatioalalla enkä ole nähnyt mitään vastaavaa.
Olen ollut täällä sukellusveneessä, mutta näin vain pienen osan.
Se on niin valtava.
Sukellusveneessä näkee ehkä vain muutaman metrin eteensä.
Digitaalisen kaksosen ansiosta näkee koko uppoamispaikan.
Nyt näen Titanicin paremmin kuin Titanicin luona.
Olemme noin 3 650 metrin syvyydessä merenpohjassa.
Katsomme Titanicia.
Tämän tutkiminen mikroskoopilla ei valmista tähän.
Kun näin Titanicin uppoamispaikan täydessä mittakaavassa,
ymmärsin vihdoin, miten pieni olen verrattuna kaikkeen näkemääni.
Pystyin todella kokemaan tuhon tunteen.
Tästä se repeytyi kahtia.
Digitaalisen kaksosen avulla tiimi voi tutkia alusta
sekä sen upottaneen törmäyksen aiheuttamaa tuhoa.
En ollut valmistautunut skannauksen näyttämiin vaurioihin.
Mittakaava on katastrofaalinen.
Se teki suuren vaikutuksen.
Löydöstä asti on tiedetty, että laiva on kahdessa osassa.
Mutta hylky on niin valtava,
ettei kukaan ole nähnyt sitä kerralla kokonaan ennen tätä.
Perä on yli 500 metrin päässä keulasta.
Tällaista ei yleensä näe,
koska roikkuvan perän alla on vaarallista.
Tänne ei useinkaan pääse sukellusveneellä.
Kaksosen avulla asiantuntijat voivat tutkia laivan vaikeapääsyisiä osia.
Tässä on tyyrpuurin puoleinen potkuri.
He tutkivat piirteitä, joita on lähes mahdotonta nähdä paikan päällä.
Näettekö nuo numerot?
401. Se on Titanicin rungon numero.
Vau. Se on moitteettomassa kunnossa.
Pienistä yksityiskohdista valtavaan mittakaavaan
skannaus tarjoaa aivan uuden näkökulman Titaniciin.
Asiantuntijat ovat vasta raapaisseet sen pintaa,
mitä kaksonen voi kertoa heille.
Odotan innolla, miltä loput tästä näyttää.
On mahtavaa johtaa projektia ja nähdä, mitä laivalle tapahtui.
Vau. Mahdollisuudet ovat rajattomat.
Katastrofi huhtikuun 14. päivänä vuonna 1912
tapahtui kylmänä, tähtikirkkaana yönä
neljä päivää sen jälkeen, kun Titanic lähti neitsytmatkalleen.
Radisti Jack Phillips sai viestin,
että edessä oli ahtojäätä ja jäävuoria.
Kapteeni Smith oli ensimmäisessä luokassa Bruce Ismayn kanssa,
White Star Linen puheenjohtajan.
Yliperämies Murdoch taas piti vahtia komentosillalla.
Kello 23.39 soitettiin kolmea kelloa.
Se oli varoitus edessä olevasta esteestä.
Yliperämies Murdoch antoi käskyn sammuttaa moottorit.
Sitten hän käski kääntää Titanicia tyyrpuuriin
toivoen voivansa ohjata laivan turvaan.
Sekunteja myöhemmin Titanic törmäsi jäävuoreen.
Monet eivät tunteneet mitään.
Jopa Frederick Fleet, joka teki hälytyksen tähystyskorista,
sanoi, että laiva tuntui menevän täpärästi ohi.
Silti tämä hipaisu upotti laivan, jota pidettiin uppoamattomana.
Asiantuntijat toivovat kaksosen näyttävän miten.
KEULA
Skannauksessa on jännittävää se,
että löysimme ensimmäiset näkyvät jäävauriot.
Katsokaa tuota ikkunaa.
Jää murskasi tuon ikkunan.
Ensimmäisen luokan matkustaja Margaret Swift
näki ikkunan läpi tulleen jään.
Se kertoo, että jäävuori oli ainakin 9 metriä vedenpinnan yläpuolella.
Skannaus kertoo jäävuoren koon.
Se antaa meille tietoa,
joka auttaa meitä ymmärtämään paremmin törmäystä.
Se on kiehtova uusi todiste jäävuoreen osumisesta,
mutta Titanicin kuolettava haava näyttää olevan piilossa.
Kun laiva upposi, keula osui pohjaan niin kovaa,
että lähes puolet siitä hautautui mutaan.
Nyt kaksonen voi tarjota asiantuntijoille uuden näkökulman.
En ole koskaan nähnyt tätä kuvattuna, varsinkaan tässä mittakaavassa.
Näkymä on nyt aivan erilainen.
Näettekö, miten suuri osa keulasta on kaivautunut merenpohjaan?
Voitteko kuvitella voiman, joka tarvittiin työntämään
niin suuri osa laivasta merenpohjaan?
Jäävuoren aiheuttamien vaurioiden pitäisi olla tässä,
mutta niitä ei näy, koska se on merenpohjan alla.
Se on ainakin 6 - 7,5 metriä pohjan alapuolella.
Vaikka todisteet törmäyksestä näyttävät kadonneen merenpohjaan,
asiantuntijat uskovat, että kaksonen voi silti tarjota vastauksia.
Hylyn tarjoamien johtolankojen tulkitsemiseksi
tutkinta kääntyy Titanicin synnyinpaikkaan.
Titanic, jonka rakentaminen vei yli kaksi vuotta, rakennettiin täällä.
Harland & Wolffilla Pohjois-Irlannissa
Belfast Loughin rannoilla.
Yritys kuuluu yhä laivanrakennuksen eturintamaan.
Tällä telakalla rakennettu laiva suunniteltiin naapurissa.
Titanic oli aikansa teknisesti edistyksellisin alus.
Alkuperäisten piirustusten mukaan se oli jaettu 16 vesitiiviiseen osastoon.
Niiden tarkoitus oli sulkea vesi pienelle alueelle.
Titanic pysyisi pinnalla, vaikka jopa neljä näistä täyttyisi vedellä.
Se vahvisti aluksen maineen uppoamattomana laivana.
TITANIC UPPOAA, 1 500 KUOLEE
Tragedian jälkeen Harlandin & Wolffin laivasuunnittelija Edward Wilding
kutsuttiin selittämään, miten laivan turvamekanismit
olivat ylikuormittuneet niin pahasti.
Hän aloitti siitä, että jäävuori vaurioitti yli neljää osastoa.
Sisään tulviva vesi veti laivaa pinnan alle.
Wilding laski jäävuoreen törmäyksen voiman
ja päätteli, että rungossa oli useita reikiä
noin yhden neliömetrin alueella.
Wilding perusti löytönsä eloonjääneiden todistuksiin
ja omiin tietoihinsa laivan rakenteesta.
Hylyn löytymisen jälkeenkään teoriaa ei voitu testata.
Todisteet olivat hautautuneet merenpohjaan.
Mutta nyt…
tutkimus on tuonut yhteen asiantuntijoita eri puolilta maailmaa
testaamaan Wildingin löytöjä.
University College Londonissa laiva- arkkitehti Jeom-Kee Paikin seuraan
liittyvät tohtori Simon Benson ja tohtori Stephen Payne,
joka suunnitteli risteilijä Queen Mary II:n.
Ensi kertaa voimme käyttää tietokonesimulaatiota
Wildingin hypoteesin testaamiseen.
Titanicin piirustusten ja arvioidun 22 solmun nopeuden perusteella
tiimi simuloi jäävuoreen törmäämisen huipputeknologian avulla.
Siinä se tulee.
Näemme laivan hipaisun. Se kääntyy tyyrpuuriin mennessään ohi.
Mielenkiintoista. Näemme jään irtoavan.
Simulaatioista selviää,
että Titanicin törmäys jäävuoreen kesti 6,3 sekuntia.
6,3 sekuntia. Se oli vain pieni hetki.
Pienen naarmun sijaan tapahtuikin katastrofi.
Simulaatio voi nyt ensi kertaa paljastaa vahinkojen laajuuden.
Tämä on mielenkiintoista,
koska tässä näkyy simulaation voima.
Tässä on törmäys.
Melko kapea viilto leviää hyvin nopeasti.
Mutta näkee, että repeämiä syntyy.
Wilding arvioi, että reikien pinta-ala olisi noin neliömetrin.
Uusi arvio on noin 1,7 neliömetriä.
Wildingin arvio on uskomaton.
Luvut eroavat hieman, mutta Wilding oli oikeassa.
Vaurioiden laajuus oli minimaalinen laivan kokoon verrattuna.
Ne eivät kuitenkaan rajoittuneet vain yhdelle alueelle.
Vau. Tässä ovat siis vauriot.
Näemme ensi kertaa simulaation jäävuoren vaurioista.
Digitaalisen kaksosen ansiosta törmäyskuvio näkyy tarkasti.
Vaurio alkaa edestä ja kulkee osastojen yli
aina konehuoneeseen numero kuusi asti.
Sitten se menee konehuoneeseen numero viisi.
Konehuoneessa numero viisi on yksi pieni vaurio,
ja keulapiikissä on toinen hyvin pieni vaurio.
Kuinka pieni?
Viimeinen vaurio on vain kahden paperinpalan kokoinen.
Tyyrpuurin puolella oli kuusi osastoa.
Suunnitelman mukaan vain neljä osastoa sai täyttyä vedellä.
Päiden pienet vauriot upottivat laivan.
-Siis kaksi pientä reikää? -Niin simulaatio näyttää.
Kohtalokkaat alueet ovat hyvin pienet.
Pienet reiät pahasti vaurioituneiden osastojen molemmin puolin.
Ilman niitä Titanic ei ehkä olisi uponnut.
Kuvittelemme, että valtava reikä upotti valtavan laivan.
Todellisuudessa kyseessä olivat pienet vauriot,
jotka syntyivät pitkälle matkalle sekunnin murto-osissa.
Niiden vuoksi laiva upposi.
Jos se on totta, on ironista,
että kääntyessään välttääkseen jäävuoren
miehistö loi niin pitkän vaurioalueen,
että liian moneen osastoon tulvi vettä ja laiva upposi.
Ironia ei lopu siihen.
Brittien tutkiessa uppoamista
Wilding, joka tunsi Titanicin erittäin hyvin, arvioi,
että jos miehistö ei olisi kääntänyt alusta välttääkseen jäävuoren,
vaan se olisi osunut siihen suoraan, se olisi pysynyt pinnalla.
Simulaatiolla testataan nyt sitä teoriaa.
-Tätä ei ole tehty ennen. -Ei todellakaan. Antaa mennä.
Vau. Kansi on ihan rutussa.
Kaikki Titanicin energia menee törmäykseen.
Saisiko lähikuvaa?
Näemme siis rysähdysalueen, kun… Vau.
-Teräs murskautuu jäähän. -Kuvitelkaa, mikä ääni olisi tullut.
Wilding arvioi, että näin Titanic olisi selvinnyt törmäyksestä.
Piirustuksista näkyy, mihin asti laiva ruttaantui.
Menetimme piikkitankin ja lastisäiliöt.
-Se jäi komentosillan eteen. -Menetimme vain neljä osastoa.
-Laiva olisi pysynyt pinnalla. -Niin olisi.
Simulaation mukaan laiva ei siis olisi uponnut.
Niin.
Simulaatio antaa kuvan erilaisesta lopputuloksesta.
Se ei kuitenkaan tarjoa merimiehen näkökulmaa.
Ajatelkaa miehistöä.
Ei laivaa ohjata suoraan jäävuoreen.
En usko, että kukaan olisi tehnyt niin.
Miehistön punkat olivat paljolti etuosassa.
Jos Murdoch olisi päättänyt ohjata laivan keulan suoraan jäävuoreen,
hän olisi luultavasti tappanut kaikki keulan tiloissa olleet.
Perämiehen päätös yrittää väistää jäävuori…
Vaikka tuntuukin pahalta sanoa, se sinetöi Titanicin kohtalon.
Laiva alkoi vuotaa.
Yli 2 000 ihmisen henki oli vaakalaudalla.
Titanicin miehistön päätökset
muuttuivat hetki hetkeltä ratkaisevammiksi.
20 minuutin sisällä jäävuoreen osumisesta
kapteeni Smith oli saanut useita raportteja tulvimisesta konehuoneissa.
Lämmittäjä Fred Barrett näki, mitä tapahtui.
Hän oli töissä konehuoneessa kuusi.
Hän kertoi lausunnossaan, että kello soi.
Hän huusi sulkemaan kaikki ovet.
Sitten laivan kyljestä tulvi sisään paljon vettä.
Barrett juoksi pois siitä osastosta juuri kun vesitiiviit ovet laskettiin.
Laivan kattiloista oli vastuussa konemestari Joseph Bell.
Hän vastasi 200 miehestä,
jotka pitivät Titanicin käynnissä ympäri vuorokauden.
Konehuoneet kattoivat yli puolet laivan pituudesta.
40 minuuttia törmäyksen jälkeen numero kuusi oli jo menetetty,
ja numero viidessä oli pieni, paperin kokoinen murtuma.
Titaniciin tulvi vettä nopeasti.
Wilding arvioi, että sitä oli tullut laivaan jo 16 tonnia.
Vaurioituneet osastot täyttyivät.
Laiva kallistui eteenpäin, ja vettä valui osastosta toiseen.
Yhtäkkiä
vesi syöksyi konehuoneeseen viisi.
Bellin kuultiin sanovan: "Voi luoja, olemme mennyttä."
Bell miehineen pakotettiin takaisin konehuoneeseen kaksi.
Se oli ainoa, joka pystyi yhä tuottamaan virtaa alukselle.
Tunti ja 40 minuuttia jäävuoreen osumisen jälkeen
Bell lähetti lämmittäjänsä kannelle pelastamaan itsensä.
Kaikki 35 konepäällikköä pysyivät hänen kanssaan kannen alla.
Lopulta pannuhuoneessa numero kaksi oli jäljellä minimimiehistö.
Eli käytännössä vain konemiehet. Kaikki muut oli vapautettu.
Bellille oli selvää, että Titanic oli tuhoon tuomittu.
Laivan pelastamisesta piti siirtyä ihmishenkien pelastamiseen.
He olivat keskellä Atlanttia. Oli pilkkopimeää.
Jos sähköt katkeaisivat, he olisivat täydessä pimeydessä.
Ihmisten olisi vaikea päästä kannelle ja pelastusveneisiin.
Jos Titanicin sähkötysjärjestelmä romahtaisi,
läheisille laivoille ei voisi ilmoittaa eloonjääneistä.
Ilman sähköä selviytymismahdollisuudet olivat siis pienet.
Tarina konemiesten rohkeudesta on kantanut yli vuosisadan.
Digitaalisen kaksosen avulla asiantuntijat voivat tutkia paikkaa,
jossa Bell miehineen taisteli.
Siellä, mistä laiva repeytyi kahtia.
KONEHUONE 2
Olemme konehuoneessa numero kaksi.
Tämä on viimeinen paikka, jossa pidettiin tulta.
Tämä on jäljellä Titanicin sydämestä.
Kattiloissa syntyvä höyry
tuotti alukselle virtaa ja valoa.
Konemiehet eivät nähneet, mitä ulkona tapahtui.
Olosuhteet olivat varmasti kamalat.
Järkyttävän kuuma. Höyry.
Todelliset johtajuustestit tapahtuvat usein pahimmissa olosuhteissa.
Mietin Bellin ponnisteluja sinä iltana.
Hän aikoi tehdä kaikkensa,
jotta muut saisivat mahdollisuuden elää.
Digitaalinen kaksonen näyttää Bellin viimeisen taistelun sijainnin
ja uusia todisteita siitä, miten hän piti sähköt päällä,
vaikka laiva alkoi upota.
KEULA
700 metrin päässä hylystä
asiantuntijat ovat huomanneet johtolangan.
Olemme nyt perän paapuurin puolella.
Päämasto on romahtanut ja lojuu reunan päällä.
Käännetään tämä ympäri ja katsotaan tätä.
Tämä oli mielenkiintoista. Se on höyryventtiili.
Se ei ole täältä. Se laskeutui hylylle, kun perä oli asettunut.
Tästä näkyy, että läppä on auki.
Miksi se on tärkeää?
Tätä letkua pitkin jäljellä olevan höyry
siirtyi konehuoneista hätädynamoihin.
Ne antoivat alukselle elämän.
Valaistus, lämmitys, pumput.
Titanicin hätädynamo oli 12 metriä päägeneraattoria korkeammalla.
Täten vesi saavutti ne myöhemmin.
Se oli yhdistetty konehuoneeseen 2 hätäputkella,
ja venttiili piti avata manuaalisesti.
Höyryventtiili on selvästi auki.
Näin ollen höyryä virtasi koko ajan hätädynamoihin.
Se pelasti satoja henkiä.
Eloonjääneet todistivat, että yli kaksi tuntia törmäyksen jälkeen
laivan valot paloivat yhä.
Tämä todistaa, että eloonjääneet näkivät valot loppuun asti.
Niin.
Höyryventtiili on jähmettynyt viimeiseen tekoonsa.
Se vastaa Bellin käskyihin.
Se pitää virran päällä ja toivon elossa.
Bellin ja hänen miestensä taistellessa
heidän yläpuolellaan alkoi levitä paniikki.
Pelastusveneillä miehistö yritti pitää järjestystä yllä,
ja päälliköt joutuivat tekemään elämän ja kuoleman valintoja.
Puoli kahteentoista asti
matkustajat olivat nauttineet rauhaisasta illasta ja ylellisyydestä.
He odottivat saapumista New Yorkiin.
Lähes kaksi tuntia törmäyksen jälkeen
matkustajien tilanne huononi nopeasti.
Kun vesi alkoi tulvia käytäviin, matkustajat kiirehtivät venekannelle.
Lain mukaan vuonna 1912
valtamerialuksilla tarvitsi olla vain 16 pelastusvenettä.
Niiden odotettiin pysyvän pinnalla niin kauan,
että ihmiset saatiin pelastusalukselle.
Titanicin pelastusveneissä oli tilaa vain puolelle laivassa olevista.
Käsky oli alkaa lastata veneisiin naisia ja lapsia.
Kaaoksen keskellä useimmat pelastusveneet eivät olleet täynnä.
Jännitys muuttui pian paniikiksi.
Venekannella näkyi sekä sankaruutta että surua.
Esimerkiksi Ida Strauss
ei suostunut nousemaan pelastusveneeseen ilman miestään.
Hän sanoa: "Olemme eläneet yhdessä ja kuolemme yhdessä."
Rhoda Abbott, joka matkusti kahden teini-ikäisen poikansa kanssa,
olisi päässyt pelastusveneeseen.
Tajuttuaan, että pojat olivat liian vanhoja pelastusveneeseen,
hän perääntyi ja jäi lastensa luo.
17-vuotias ensimmäisen luokan matkustaja Jack Thayer näki,
kuka meni veneeseen Rhoda Abbottin peräännyttyä.
Hän kertoi näin.
"Kahden viimeisen tyyrpuurin puoleisen veneen lastauksessa oli häiriöitä."
"Suuri joukko miehiä kiirehti pelastusveneille."
"Naisia ei näkynyt missään."
"Näin Ismayn, joka oli auttanut viimeisen veneen lastaamisessa,
työntyvän siihen. Jokainen huolehti itsestään."
Bruce Ismay oli White Star Linen puheenjohtaja.
Hän selvisi, mutta hänen maineensa ei palautunut.
Matkustajien käydessä epätoivoisiksi
miehistö yritti pitää järjestystä yllä.
Michel Navratil sanoi: "Rehdeillä ihmisillä ei ollut mahdollisuuksia,
kun matkustajat turvautuivat vilppiin selviytyäkseen."
TITANICIN KATASTROFI PALJON UHREJA
Titanicin uppoaminen päätyi otsikoihin ympäri maailmaa.
Lehdistö janosi sankareita ja roistoja.
Nämä olivat tragedian kaoottisimpia hetkiä.
Pian tuli ilmi ristiriitaisia versioita tapahtumista.
Ylierämies William Murdoch
oli vastuussa tyyrpuurin puoleisista pelastusveneistä.
Hän yritti epätoivoisesti laskea veneitä veden syöksyessä niitä kohti.
Jälkeenpäin häntä syytettiin itsensä ampumisesta komentosillalla
ja asemansa jättämisestä.
"Nähtiin, miten hän veti kiiltävän metallinpalan taskustaan,
asetti sen tahallaan ohimolleen ja painoi liipaisinta."
Juttu oli etusivun uutinen.
Murdochia pidettiin pelkurina. Hänen maineensa oli riekaleina.
Jo silloin hänen teoistaan kiisteltiin.
Perämies Lightoller, joka selvisi uppoamisesta,
kiisti syytteet itsemurhasta
ja sanoi nähneensä Murdochin pyyhkiytyvän laidan yli
ja että tämä koki sankarikuoleman.
Parks uskoo, että kaksonen voi kertoa Murdochin viimeisistä hetkistä.
Tämä on ensimmäinen pelastusveneasema, keulataavetti.
-Sehän oli Murdochin asema. -Niin oli.
Kuten näkyy, taavetti on pystyasennossa.
Taavetit ovat nostureita, joilla vinssataan pelastusveneitä veteen.
Sitten ne nostetaan takaisin seuraavaa varten.
Tämä taavetti on yläasennossa.
Miehistö yritti siis valmistella pelastusvenettä vesillelaskuun.
Yrittäessään pelastaa mahdollisimman monta henkeä
Murdoch oli päästänyt miehiä naisten ja lasten kanssa pelastusveneisiin.
Murdoch oli seurannut veden nousua koko ajan.
Hän tiesi, että aika oli lopussa.
Hän taisteli nousevaa vettä vastaan
ja yritti saada vielä yhden veneen veteen.
Se täsmää Lightollerin kuvaukseen.
Hän seisoi kansirakennuksen päällä.
Kello 2.15, minuutteja ennen laivan uppoamista,
Lightoller näki Murdochin yrittävän laskea viimeisen veneen vesille.
Yhtäkkiä Titanic notkahti ja pelastusvene huuhtoutui yli laidan.
Kun eloonjääneet kapusivat sen päälle jäätävästä vedestä,
Murdoch huuhtoutui pois.
Historioitsijat ovat kiistelleet siitä,
mutta tämä taavetti on mykkä todistus,
joka tukee Lightollerin versiota tapahtumista.
Lightoller kuvaili nimenomaan, että se oli yläasennossa.
Historia ei ole kohdellut Murdochia hyvin.
Emme ehkä saa koskaan tietää, miten hän kuoli,
mutta kaksonen vihjaa, että syytökset pelkuruudesta,
laivan hylkäämisestä, eivät ehkä ole reiluja.
Se osoittaa, että hän yritti pelastaa
mahdollisimman monta henkeä loppuun asti.
He yrittivät laskea vielä viimeisen pelastusveneen.
Hän ei luopunut velvollisuuksistaan.
Lightollerin kaltaisille selviytyjille
kohtaukset pelastusveneillä olivat ahdistavimpia koko katastrofissa.
Mutta laivaan jääneillä pahin oli vielä edessä.
Kaksi tuntia jäävuoreen osumisen jälkeen
laiva oli osittain veden alla.
Mutta Bellin ja konemiesten ansiosta siinä oli yhä sähköt.
Sähkötyshuoneessa kaksi operaattoria, Jack Phillips ja Harold Bride,
lähettivät yhä epätoivoisesti viestejä.
UPPOAMME KEULA EDELLÄ.
LAITETAAN NAISET VENEISIIN.
TULKAA MAHDOLLISIMMAN PIAN.
Pian aamukahden jälkeen
kapteeni sanoi, että miehet olivat tehneet velvollisuutensa
ja heidät vapautettiin tehtävistään.
Bride oli valmis lähtemään, mutta Phillips jatkoi töitä.
Turmasta selvinnyt Bride muisti kollegansa epäitsekkään käytöksen.
Hän sanoi: "Hän oli urhea mies."
"Tunsin suurta kunnioitusta, kun näin hänen seisovan siinä
ja keskittyvän työhönsä, kun ympärillä oli täysi kaaos."
OSUIMME JÄÄVUOREEN.
"En unohda, mitä Phillips teki viimeiset kamalat 15 minuuttia."
TULKAA APUUN.
UPPOAA NOPEASTI.
Pian aamukahden jälkeen
viestit yhtäkkiä loppuivat.
Titanic oli uppoamassa.
Uppoamisen jälkeen kaksi virallista selvitystä totesi,
että laiva luisui hiljaa aaltojen alle.
Mutta jo silloin monet eloonjääneet kiistivät sen.
He todistivat, että Titanic repeytyi ennen uppoamistaan.
Jokin vahvistui, kun hylky löydettiin vuonna 1985.
Kaksosen avulla näemme ennennäkemättömän tarkasti,
minne osat päätyivät.
500 metrin päähän toisistaan merenpohjassa.
Se, miten tämä suuri laiva halkesi kahtia,
on asia, jota Parks on tutkinut vuosikymmeniä.
Titanicin katastrofiin liittyy paljon mysteerejä.
Olen kuitenkin keskittynyt eniten Titanic-tutkimusurani aikana
juurikin repeämään.
Uskon, että meillä on nyt todisteet, jotka vastaavat kysymyksiin.
Alus on niin vaurioitunut, ettei voi paljastaa tapahtumia.
Parks kuitenkin uskoo, että skannaus voi antaa vastauksia.
Ei tutkimalla itse hylkyä vaan sitä ympäröivää merenpohjaa.
Siellä on kokonainen romukenttä tavaraa, teräsosia,
joita teidän pitää vilkaista.
-Vau. -Lennämme pois.
-Hetkinen. -Se on perä. Katsomme alas.
Saamme jumalallisen näkökulman romukenttään.
Noin 40 neliökilometrin alueella
lukemattomia Titanicin pirstaleita on levittäytynyt ympäri merenpohjaa.
Niiden joukossa on tärkeitä paloja, jotka voivat olla johtolankoja.
Näkee, miten valtava se on.
Se näyttää kaoottiselta, mutta siinä on kaava.
Löydämme varmasti etsimämme todisteet rekonstruoidaksemme repeämisen.
Kaksosen avulla asiantuntijat voivat tutkia Titanicin osia
tarkemmin kuin koskaan ennen.
Jos asiantuntijat saavat koottua vääntyneen metallipalapelin,
he voivat ehkä selvittää,
miten Titanic repeytyi kahtia ja mitä se merkitsi matkustajille.
Kun Titanic repeytyi kahtia kello 2.17 huhtikuun 15. päivänä,
laivassa oli yhä lähes 1 500 ihmistä.
Pelastusveneissä olevat katselivat kauhuissaan.
Jack Thayer, 17-vuotias ensimmäisen luokan matkustaja,
kirjoitti muistelmiinsa näkemästään.
"Yhtäkkiä laivan koko kansirakenne näytti halkeavan."
"Perä nousi vähitellen ilmaan."
"Kyydissä roikkui yhä ihmisiä rykelmissä tai kuin mehiläisparvina."
"He putosivat joukkona, pareittain tai yksinään,
kun laivan mahtava perä, 76 metriä sitä, nousi taivaalle."
"Vähitellen laiva käänsi kantensa poispäin
kuin piiloutuakseen katseeltamme. Kamala spektaakkeli."
Historiallisten kertomusten perusteella
monet ovat olettaneet, että laiva katkesi siististi kahtia.
Tutkimusten mukaan totuus voi olla monimutkaisempi.
Selvittääkseen, mitä tapahtui,
asiantuntijat ovat skannauksen yksityiskohtaisuuden avulla
haravoineet romukenttää.
He ovat tunnistaneet rungon pirstoutuneita osia
ja koonneet ne huolellisesti.
Katsokaa tuon alueen kokoa.
Katsomme laivan kylkeä.
Näemme joitakin rungon osia, jotka löytyivät romukentältä.
Ne ovat valtavia.
Ne ulottuvat ainakin 30 metrin korkeuteen laivan kyljessä.
Olen tutkinut tuon ison osan niittejä mikroskoopin alla
ja sitä, miten osa oli kiinni laivassa.
Sinulla on siis henkilökohtainen yhteys osaan.
Olen sanaton. Palat ovat valtavia.
Digitaalisen kaksosen avulla näemme rungon kokonaisena,
eikä se todellakaan katkennut siististi.
Valtava osa laivasta tuhoutui täysin.
Se oli valtava, katastrofaalinen murtuma.
Kun paine kasvaa, yläosaan syntyy jännitettä.
Aluksen alaosa puristuu ja taipuu.
Hitaasti syntyy dominovaikutus.
Paine siirtyy osasta osaan. Se on kuin ketjureaktio.
Lähes kaikki aluksen voima on kuoressa.
Kun se vahingoittui, laivan paljastunut sisus tuhoutui.
Luulin, että se oli selkeä murtuma, mutta niin ei ollut.
Voisi luulla, että laivaan oli osunut valtava ohjus.
Se on niin katastrofaalista.
20 prosenttia aluksesta tuhoutui täysin sekunneissa.
Valtava määrä ihmisiä menetti henkensä.
Titanic pirstoutui monesta paikasta.
Se oli mullistava hetki.
20 - 25 metriä murtui yhtä aikaa, ja siellä oli ihmisiä.
Se on käsittämätöntä.
Kun Titanic katkesi kahtia,
kaikkien siinä osassa laivaa olleiden kohtalo sinetöityi.
Kaksonen tarjoaa vilauksen matkustajien viimeisistä hetkistä.
Mukana oli kaksi Amerikan rikkainta miestä.
Kun Titanic upposi, 80 prosenttia miehistä menehtyi.
Vaikka jotkut miesmatkustajat selvisivät,
edvardiaanisen ajan stoalainen ja ritarillinen ihanne tarkoitti,
että suurin osa miehistä jäi laivaan.
TITANICILLA OLLEEN DETROITILAISEN VELI
17-vuotias Alfred Rush
oli saanut ensimmäiset pitkät housunsa edellisenä iltana.
Hän kieltäytyi menemästä pelastusveneeseen ja sanoi:
"Jään miesten luokse."
Toinen kuuluisa tarina uhrautumisesta
koski monimiljonääri Benjamin Guggenheimia.
Meillä on purseri James Etchesin todistus.
"Annoin Guggenheimille pelastusrenkaan ja sain viestin."
Siinä luki: "Jos minulle tapahtuu jotain,
kerro vaimolleni New Yorkissa, että tein parhaani."
"Olemme pukeutuneet parhaimpiimme
ja olemme valmiita uppoamaan kuin herrasmiehet."
Toinen purseri kuuli hänen sanovan: "Yksikään nainen ei jää laivaan siksi,
että Ben Guggenheim oli pelkuri."
Yleisen tarinan mukaan hän saattoi rakastajattarensa ja tämän palvelijan
pelastusveneisiin ja palasi ykkösluokan hyttiin.
Kuva Guggenheimista odottamassa urheasti veden kohtaamista
on romanttinen.
Mutta jos hän jäi huoneeseensa, hänen kuolemansa ei ollut rauhallinen.
Digitaalinen kaksonen tekee selväksi,
miten rajuja tässä osassa laivaa olleiden viimeiset hetket olivat.
1. LUOKAN HYTIT
Guggenheimin sviitti oli aivan laivan repeämispaikan keskellä.
Guggenheimin hytin lähellä asusti toinen Amerikan rikkaimmista miehistä.
J. J. Astor.
Titanicilla oli yli 300 ykkösluokan hyttiä.
Astor oli maksanut nykyrahassa yli 30 000 dollaria
kahdesta premium-sviitistä.
Niiden jäänteet näkyvät kaksosessa.
Hytit tuhoutuivat laivan upotessa.
Astorin ruumis löytyi viikko uppoamisen jälkeen.
Siihen aikaan oli tärkeää,
että aatelismiehet, kuten J. J. Astor tai Benjamin Guggenheim,
kokivat jalon ja rauhallisen kuoleman.
Titanicissa statuksella ei ollut väliä.
Kaikki kokivat saman kohtalon.
Sinä iltana vuonna 1912 kuolema ei syrjinyt ketään.
Yli 18 metriä Astorin sviitin alapuolella
Joseph Bell konemiehineen oli jäänyt
hoitamaan tulia laivan upotessa.
Aivan laivan murtuman kohdalla on se, mitä on jäljellä konehuoneesta 2.
Jos katsotte tätä kattilaa, näettekö yläosassa varjon?
Se on kovera.
Se on merkki imploosiosta,
mikä tarkoittaa, että kattilat olivat toiminnassa,
kun laiva halkesi kahtia ja keula alkoi vajota.
He jäivät tänne.
He hoitivat tehtävänsä, koska he olivat ammattilaisia.
Heidän velvollisuutensa oli antaa ihmisille mahdollisuus yläkannella.
Minulle tämä on väkevä paikka.
Kaikki 35 konemiestä upposivat laivan mukana.
Seisomme juuri siinä, missä heidän elämänsä päättyi.
Tämä skannaus
antaa meille tilaisuuden tutkailla muistomerkkiä
konemiesten rohkeudelle ja omistautumiselle.
Bellin ruumista ei koskaan löydetty.
Kaksi tuntia ja 40 minuuttia sen jälkeen, kun laiva törmäsi jäävuoreen,
noin 700 ihmistä oli käpertynyt pelastusveneisiin.
Loput taistelivat hengestään jääkylmässä vedessä
tai olivat kuolleet.
Mutta yli vuosisata myöhemmin
skannaus voi yhä valottaa meren viemiä ihmishenkiä.
Laivan hajottua keula katosi nopeasti,
mutta perä pysyi pinnalla vielä muutaman minuutin.
Peräkannella oli apulaispurseri Frank Prentice,
joka näki, mitä tapahtui.
Hän muisti, että Titanic nousi yhtäkkiä,
ja kertoi kuulleensa kaiken, mikä ei ollut kiinni, rysähtävän laivan läpi.
Sitten laiva alkoi sukeltaa.
Frank Prentice kiipesi kaiteen yli ja putosi 30 metriä veteen.
Keula vajosi ensin, ja sen sisältöä putoili koko matkan ajan.
Se osui mutaan niin kovaa, että meni linkkuun.
Perä seurasi pyörien perässä.
Sen rahti ja kalusteet ovat levällään merenpohjassa.
Mutaan on hautautunut tuhansia tavaroita.
Jotkut niistä nähdään ensi kertaa yli sataan vuoteen.
Kun näin romukentän, ensireaktioni oli koota alus.
Ajattelin materiaaleja.
Mutta osa minusta ymmärtää,
että siellä on henkilökohtaisia tavaroita.
Siellä on kuppeja, matkalaukkuja, nahanpaloja.
Siellä on ihmisten tavaroita, jotka voivat kestää metallia kauemmin.
Romukenttä on jo antanut vastauksia itse aluksesta.
Se voi myös tarjota ainutlaatuisen käsityksen elämästä laivalla.
Koristeellinen penkki, joka on 218 metrin päässä perästä,
koristi aikoinaan yhtä yläkantta.
Ja 127 metrin päässä on keskikoriste lasikupolista,
joka aikoinaan kattoi yhtä laivan upeimmista portaikoista.
Skannauksen aikana kuvattua materiaalia on tutkittu kuukausia.
Asiakirjojen ja vakuutusvaatimusten avulla
on yritetty tunnistaa merenpohjassa näkyvien esineiden omistajia.
Yksi matkalaukuista vastaa Charlotte Cardezan vaatimusta.
Hän selvisi turmasta.
Hänet tunnettiin Louis Vuittonin matkatavaroistaan
ja laajasta kenkäkokoelmastaan.
Charlotte Cardezan palvelijatar muisti vaikuttuneensa emäntänsä urheudesta.
Hän raportoi tämän pysyneen rauhallisena vaarasta huolimatta.
Nämä kengät ja oopperalasit
saattoivat kuulua teatterinomistaja Henry B. Harrisille,
joka menehtyi turmassa.
Yksi kiehtovimmista esineistä on lähes 153 metrin päässä perästä.
Sianhammasrannerengas hain hampaan vieressä.
Hain hammas on onnenkalu.
Se oli kiinnitetty taskukelloon, jossa on australialainen vaakuna.
Kello kuului skotlantilaiselle liikemiehelle, eversti John Weirille.
Kuoleman jälkeen paljastui perhesalaisuus.
Weirin skottivaimo koki ikävän yllätyksen vaatiessaan perintöä.
Weirillä olikin australialainen perhe, joka esitti saman vaatimuksen.
Nämä löydöt tuovat inhimillisyyttä lohduttomalle uppoamispaikalle.
Merenpohjassa on yhä lukemattomia esineitä, joiden omistajia ei tiedetä.
Miesten kengät, jotka lojuivat yhdessä kävelykannella,
viittaavat kolmannen luokan matkustajan viimeiseen leposijaan.
Hänen jäännöksensä ovat jo poissa.
Ja tämä koristeellinen nuken pää
saattoi kuulua kenelle tahansa 60 lapsesta,
jotka eivät selvinneet tragediasta.
Tuotteliaalle tutkijalle Parks Stephensonille
digitaalinen kaksonen mahdollistaa paikan tutkimisen
häiritsemättä tai vahingoittamatta hylkyä enempää.
Aina kun luulen nähneeni kaiken tarvittavan, näen jotain uutta.
Digitaalinen kaksonen on avannut aivan uuden ajatusprosessin.
En tiedä, mihin se vie minut.
Tämä on vaikuttavinta, mitä on tapahtunut
sen jälkeen, kun hylky löydettiin vuonna 1985.
Katsokaa noita ruostepuikkoja.
Sehän on ikään kuin bakteerien sivutuote.
Se on merenpohjan korroosiota.
Bakteerit syövät rautaa ja tuottavat ruostetta.
Se syö hylkyä hitaasti. Se syö alusta,
ja lopulta alus hajoaa ja romahtaa.
Tämä on ainutlaatuinen paikka. Se on nyt oma ekosysteeminsä.
Se elää, hengittää ja muuttuu jatkuvasti.
Titanic ei ole täällä ikuisesti.
Digitaalinen kaksonen on nyt jäädyttänyt todisteet aikaan.
Tutkimus voi jatkua kauan hylyn väistämättömän hajoamisen jälkeen.
Se on jo tarjonnut merkittäviä näkemyksiä siitä,
mitä laivalle tapahtui sinä yönä ja miten matkustajat reagoivat.
Kaksosen ansiosta vastausten etsintä voi jatkua.
Käännös: Leila Virtanen