Downloaded from YTS.MX
Official YIFY movies site: YTS.MX
Plymouth, Engleska
Kamo ideš danas?
Što? -Kamo ideš danas, Tome?
Danas idem na Olimpijske igre. Upravo sam ustao.
Upravo doručkujem i sad je
8.15, a odlazim u 8.45.
Doručkovat ću, otići gore, obući svoju olimpijsku trenirku.
I staviti zadnje stvari u torbu.
Veseliš li se tome? -Da.
TOM DALEY SKOK OD 1,6 SEKUNDI
Kamo ideš danas?
Danas idem na Olimpijske igre. Upravo sam ustao.
Upravo doručkujem i sad je 8.15.
A odlazim u 8.45.
Doručkovat ću, otići gore, obući svoju olimpijsku trenirku.
I staviti posljednje stvari u torbu.
Nisam to nikad vidio.
Smiješno je jer pogledam se na početku.
Upali se kamera i odjednom sam druga osoba.
Nisam imao nikakvu medijsku obuku,
osim što me kamera prati od devete ili desete godine.
Tata je posvuda nosio videokameru.
Želiš to snimiti.
Kao što vidite, išlo mi je na živce što sve snima.
Ali kakva uspomena na odlazak na prve Olimpijske igre.
Gledam tog klinca i nema pojma što će mu se dogoditi u životu.
Drzak je, iznimno samouvjeren i vrlo smiren.
Upoznajte Toma Daleyja, olimpijskog vunderkinda.
Čudo od djeteta koje je savladalo složene zahtjeve skakaonice.
Tom Daley rođen je za skakanje u vodu.
Velik dio života gleda prema dolje sa zastrašujuće visine od 10 m.
Tom je kao beba bio vrlo drag, volio se maziti.
Ima sjajan smisao za humor, što se vidjelo dok je bio beba.
Svemu se hihoće.
Volio je vodu.
Uživao je u učenju plivanja.
Kad si sretan, lupi dlanom ti o dlan.
Kad si sretan i kad želiš s drugim dijelit' sreću svu...
Kad je Tom imao oko 7 g., otišli smo na lokalno kupalište.
Bio je trening skokova u vodu.
Tom je bio fasciniran.
Rekao je da želi to probati. Upisala sam ga na prvi sat.
Oduševio se. Ostalo je povijest.
Jedan od trenera nazvao me i rekao da moram vidjeti tog klinca.
Poseban je.
Otišao sam i gledao 15 minuta.
Svima sam rekao da sam uvjeren da nikad neće biti skakač.
No nije ni ušao u bazen.
Stajao je na rubu daske visoke 1 m, uglavnom je ronio suze.
Odbijao se popeti na dasku, a kamoli skočiti.
Kad sam vidio da skače, bilo je očito da ima vještinu koju se može razviti.
Sretni Tom veliki je Tom.
Nesretni Tom nije bio veliki Tom.
Kad nije išlo kako treba, plakao bi i ljutio se.
Ne bi se mogao izvući iz toga.
S osam godina išao je na neka natjecanja.
Pobjeđivao je i svi su rekli da je to nevjerojatno.
Kad je imao devet godina,
poslali su ga na na seniorsko natjecanje.
Trebao je naučiti da ne može uvijek pobijediti.
Izjalovilo se jer je pobijedio i na tom natjecanju.
Sjećam se kako mi je voditelj rekao
da je najveći talent kojeg je vidio u posljednjih 20 g.
Dječački prvak 2005.,
predstavnik Plymoutha u skokovima, Thomas Daley.
U 2005. bio sam s voditeljima britanskog skakačkog saveza.
Rekao sam da bi mogao otići na Olimpijske igre 2008. godine.
U to sam se vrijeme osjećao nepobjedivo.
Mislim da je to zasluga mog oca.
Skače već pet-šest godina.
Bavio se plivanjem od svoje četvrte godine.
Na javnom nastupu vidio je skakače na skakaonicama.
Odlučio je pokušati, djelovalo je uzbudljivije.
Rob bi ga vodio, odlazio po njega, gledao ga u bazenu dok je trenirao.
Volio ga je gledati.
Pratio bi ga na natjecanja.
Rob je cijelo vrijeme bio uz njega.
Nekad sam se užasavao izlaska iz kuće.
Sve me plašilo i brinulo.
Plakao bih većinu noći kad sam odlazio na treninge i natjecanja.
Jednom sam bio u Australiji na natjecanju.
Imao sam 10 g., na drugoj strani planeta.
Nisam spavao zbog vremenske razlike, dijelio sam sobu i plakao.
Gotovo poput dr. Jekylla i g. Hydea.
Po danu bi bio dobro, skakao bi i bio sretan.
U vrijeme spavanja sve bi se promijenilo.
Dan bi se potpuno slomio i bio u suzama.
Nazvao bi me u 14 h po mom vremenu
plačući da dođem jer ne može spavati.
Gotovo nisam ušao u ekipu i ne bih bio išao na natjecanja.
Nisam išao na neka natjecanja jer treneri nisu htjeli taj teret.
Rekao je da bi radije umro nego bio na tim pripremama.
I da će skočiti kroz prozor ostane li sam u sobi.
Bilo je to toliko traumatično razdoblje da ga blokiram
jer pamtim divne trenutke na natjecanjima,
nove prijatelje i mjesta na kojima sam bio.
Znao sam kucati na vrata pratitelja usred noći.
Bio sam dijete iz noćne more.
Ako treba pet pratitelja za njega, to ćemo i učiniti
jer se isplati da razvija ta iskustva dok sazrijeva.
Ni sad ne znam zašto je bilo tako.
Vjerojatno sam se kod kuće osjećao vrlo sigurno.
Nigdje drugdje nisam se osjećao tako sigurno.
Zadivilo me kako se Tom nosio sa svime,
sposobnošću razdvajanja cjelina svog života.
Obiteljski život, škola, prijatelji
skokovi, mediji, sve je bilo razdvojeno.
Nije mu se sviđalo kad bi se pomiješali.
Mediji nisu smjeli dolaziti kad nije vrijeme za njih.
Bio je vrlo uspješan u svim tim područjima.
Davao je sve od sebe.
Postajao je prilično poznat u skokovima.
Nekoliko je puta bio u vijestima i novinama.
Ljudi su počeli shvaćati tko je.
Počeo sam skakati s 8 g. i shvatio sam da bi moglo biti ozbiljno
i da bih mogao na Olimpijske igre kad sam s 10 g. osvojio naslov.
Bahati klinac.
Kako se nosiš sa slavom jer si Tom Daley?
Bilo je stvarno dobro.
Telefon ne prestaje zvoniti i sve ide odlično.
U tom razdoblju nisam imao pojma
kako će mi to utjecati na život.
Umirao je od želje da ga netko traži autogram.
Pozdravite Toma Daleyja.
Kad sam tako mlad odjednom bačen u središte pozornosti,
mislio sam da ništa ne može poći po zlu.
Uoči Olimpijade otišao je na europsko prvenstvo s 13 g.
Pobijedio je, što je bilo nevjerojatno.
Rekli su da je premlad za Peking, imat će tek 14 g.
Imali smo mnogo sastanaka.
Odlučili su da može ići na Olimpijske igre u Pekingu.
Skakač Tom Daley, 13 g., ispisuje olimpijsku povijest
Osjećao sam da mogu postići sve.
Ostvario sam sve što sam si zacrtao.
Osvajanje državnih i europskih naslova,
kvalifikacija za OI, učenje novih skokova.
Vjerojatno sam jedino tad bio istinski sretan zbog svega u životu.
Svi su nahrupili nakon kvalifikacija za OI.
Bilo je to dobro iskustvo, ali prilično kaotično.
Kad hodam gradom, puno djevojaka me gleda.
Glasno govore da je to Tom Daley.
To me nasmijava. Nekidan sam bio u Starbucksu.
Dobio sam besplatno jer me prepoznala.
Ima prednosti kad te prepoznaju.
Osjećaš li pritisak i važnost uloge na Olimpijadi uza svu tu pažnju?
Pažnja je sjajna. Sviđa mi se to sve s medijima.
Volim dnevne izlete u London. Uživam u svemu.
Išao sam s tatom na BAFTA-u i razne izlete.
Prespavali bismo i izvrsno se provodili.
Kad se osvrnem na to razdoblje, ne samo na početak ostatka života
nego i na ta iskustva s tatom,
pomislim kako je bio ponosan.
Bio je stvarno ponosan na mene i to je posebno.
Što prijatelji misle o tvom uspjehu?
Podržavaju me. Uvijek me pohvale i požele mi sreću.
Postavljaju mi pitanja i dosad su me podržavali.
Normalni su prema meni kad se vratim u školu.
Mislim da je dosad ključna riječ.
Stavi sve svoje stvari u torbe...
Da, u redu.
Živio sam s mamom, tatom i dva mlađa brata, Williamom i Benom.
71. -16 kg. -To je u redu.
Smiješno je što idem na OI natjecati se s odraslima, a mama me pakira.
To je ukratko moj odlazak na OI s 14 g.
Požuri.
Ručak ti je u ruksaku, u redu?
Peking
Izašao sam i zapitao se u što sam se to uvalio.
Bit će to vraški školski ljetni praznici.
Postavili smo mu neke ciljeve.
Da bude sretan i ponosan na izvedbu.
Da što više nauči i da se zabavi.
Blakey.
O ne.
Noćas nisam spavao zbog karamele.
Jako sam umoran.
U Pekingu sam bio s Blakeom, koji je bio dvostruko stariji od mene.
Nismo baš imali puno zajedničkog.
Nesumnjivo smo bili različiti, nismo imali iste interese.
Plan je bio otići do bazena i pokušati smisliti nešto.
I jednostavno dati sve od sebe.
Imali smo uspješnih natjecanja, a i ne tako uspješnih, recimo to tako.
- Gdje smo, Tome? - Na pripremama u Shaanxiju.
Ovo nam je drugi trening ovdje.
Prvo ćemo se zagrijati na suhom pa ćemo biti u bazenu do 16 h.
Leon Taylor bio mi je mentor otkad sam imao 10 g.
Bio mi je velika inspiracija kad je 2004. osvojio olimpijsku medalju.
Razgovarali smo telefonom, viđali se na natjecanjima.
Došao je u olimpijsko selo da mogu razgovarati s nekim.
Znao je što znači otići na Olimpijske igre, kakav je pritisak,
kako je skakati pred publikom.
Igre u Pekingu bile bi mi četvrte.
Natjecao sam se, ali mučile su me ozljede.
Povukao sam se prije Pekinga jer su mi liječnici rekli da sam gotov.
Uskočio sam u ulogu komentatora, a i bio sam mu na raspolaganju.
Nježno, nemoj je jako udariti.
Slušaj partnera, nježno s tim.
Htio ju je jako udariti.
Razgovaram s njim o nostalgiji ili nervozi.
Kako ti se to čini jer bila je duga pauza?
Da, bila je duga pauza, ali dobro je jer sam malo usporio.
Pripremao sam se za natjecanje kao i inače.
Bit ćeš nasmijan na skakaonici? -Da.
Pobjednik. Vidimo se ondje.
Smiješno mi je kad pogledam to i pomislim da sam bio klinac.
Stalno sam bio u pokretu, nisam ništa shvaćao ozbiljno.
Uživao sam kao nikad u životu.
To je...
Da, kao nikad.
U Kini su skokovi popularni pa te ljudi prepoznaju na ulici.
A i dio kineskog osoblja u selu.
Prijelaz s državnog prvenstva, gdje bi u publici bilo 15 roditelja,
na natjecanje pred 18 000 ljudi bio je velik korak.
Nisam bio spreman i nisam znao kako će biti dok nisam to doživio.
Peking poludio za dječakom: pomama za Tomom Daleyjem na OI-ju
A kad sam došao, nisam bio spreman za to.
Imao sam i tik koji nisam mogao zaustaviti.
Bio sam nesiguran zbog toga.
Sedmero je sudaca.
Ocjene su do deset. Oduzimaju se dvije najviše i najniže.
Preostale se zbrajaju i množe s koeficijentom težine.
Zvuči komplicirano, a zapravo i jest.
Tom Daley vraća se na sedmo mjesto.
Mogao sam završiti na postolju.
Sad mogu reći malom Tomu da ga čeka još nekoliko olimpijada.
Skočio je previše sigurno, ali to nije neprimjereno
jer je imao 14 g. u olimpijskom finalu.
Otišao sam na te Olimpijske igre znajući da će mi biti prve.
Vjerojatno nisam trebao biti u Pekingu, ali sve se posložilo.
Savladao sam potrebne skokove, bio dobar kad je trebalo i otišao na OI.
Bila mi je to prilika za učenje.
Mogu sve upijati bez brige o ishodu jer mogu to iskoristiti u Londonu.
A Blakeu je to bila posljednja prilika.
Jedina prilika za osvajanje olimpijske medalje.
Na natjecanju smo bili u potpuno različitim situacijama.
Moraju to savršeno odraditi
ako se žele približiti najboljem trojcu.
Vjerojatno neće biti medalje za britansku ekipu.
Tomu treba malo usavršavanja,
malo više iskustva na velikim natjecanjima.
Rasplamsali su maštu djeci u Britaniji.
Svi znaju za Toma i za skokove.
Mislim da imaju šanse u 2012. Sve su jači.
Nade za medalju završavaju neuspjehom
Sljedećeg dana bilo je nešto na konferenciji za medije ili intervjuu.
Blake je rekao nešto i okrivio mene.
Rekao je da ne skačem baš dobro.
Iskusniji sam od Toma, prošao sam puno toga.
Bio sam dobar. Nisam najbolje skočio, ali zadovoljan sam nastupom.
Nažalost, Tom nije skočio najbolje što može.
Bilo mi je teško pokušati ga pripremiti.
Sjećam se da se ispričavao mami što je došla.
Rekao sam mu da nije još gotovo.
Pogrešno je shvaćeno što 13-godišnjak kaže 26-godišnjaku
da ne bi trebao nešto raditi.
Nisam mislio da je to problem dok nisam sutradan pročitao u novinama.
Daleyjev partner Aldridge krivi mladića za neuspjeh
Mediji su se dočepali toga i objavili su to kao naslov.
Dajemo sve od sebe u svakom skoku.
Nakon što treći skok nije bio dobar,
mislim da sam se previše trudio i dao sve od sebe, možda i previše.
A danas očito nije bio moj dan.
Divno je vratiti se, ali nedostaje mi Peking.
Bit će dobro vratiti se kući i raditi na što boljem rezultatu u Londonu.
Sigurno je teško biti sportaš, biti javna osoba i ići u školu.
Nakon povratka iz Pekinga sve se promijenilo kad sam došao u školu.
Nakon povratka s Olimpijskih igara bilo je dobacivanja i povećavalo se.
Mislio sam da će prestati nakon vrhunca.
Nakon postizanja vrhunca ostalo je tako.
Ljudi su mi dobacivali osam mjeseci.
Sjećam se da je bilo užasno u školi.
Ja i prijatelji dobili smo ključ da se zaključamo u učionici
i pobjegnemo od ljudi za vrijeme ručka.
Radiš ono što voliš pa ti se rugaju u školi.
Zapravo ne razumijem što se događa.
Utjecalo mi je na život kod kuće, u školi, pri skokovima.
Kao da mi se cijeli svijet ruši nakon ljeta kojem sam se veselio.
Ostvario sam san i otišao na Olimpijadu, a nakon povratka u školu
osjećao sam se kao izvanzemaljac.
U školi ima puno ružnih komentara u prolazu, gađaju te.
Ljudi ne znaju koliko je utjecalo na mene jer nisam govorio o tome.
Bilo mi je gotovo neugodno što su bili zli prema meni u školi.
Nisam rekao roditeljima dok se nije jako pogoršalo.
Dok me nisu čuli kako plačem i primijetili da se povlačim.
Ne razumijem zašto su to činili.
Trebali su biti ponosni što to postiže, a ide u školu s njima.
Jednom su me oborili na igralištu u vrijeme ručka.
Rekao sam roditeljima da ne mogu više tako, ne mogu u školu.
Ne želim više nikad ići u školu i želim se školovati kod kuće.
Škola nije pružala nikakvu podršku.
Nikad nisu prekorili djecu, učitelji nisu intervenirali.
Na kraju je tata dobio e-poruku ili pismo od nekoga
tko je poznavao nekoga u Plymouth Collegeu
i oni su mi ponudili stipendiju.
Prvi dan u školi bio je dobar. Bilo je lijepo upoznati nove ljude.
Svi su bili prava podrška i drugačija je atmosfera.
Žao mi je tog klinca koji je objašnjavao što se događa.
Bilo mi je teško nositi se s maltretiranjem.
Objašnjavati to na vijestima i objašnjavati ljudima
i svima da znaju da ste to prolazili vrlo je teško.
Imaju hrpu različitih elitnih sportaša i sjajno je ići u školu
s drugim sportašima koji razumiju što prolaziš, koliko moraš trenirati
i držati korak sa školskim obavezama.
Tadašnji menadžment nije donosio najbolje odluke.
Ne čudi što se to događalo kad sam odlazio iz škole.
Ispred škole čekale su me kamere.
Loše sam skakao.
Nakon nekoliko mjeseci škole potpuno sam drugačije razmišljao.
Tad sam išao na svoje prvo svjetsko prvenstvo.
Dame i gospodo, pozdravite finaliste.
Bio je to prvi izlazak na svjetsku pozornicu nakon Olimpijskih igara.
Darts Ed za Veliku Britaniju.
Bilo je to u Rimu. Sjećam se da me tata došao gledati.
Uvijek sam znao gdje je jer je imao golemu zastavu.
Toliko je mahao da je izluđivao gledatelje oko sebe
jer im je mahao u lice, ali nije ga bilo briga.
Htio je da znam gdje je i da je ondje.
Nije mu bilo važno jesam li posljednji
ili jesam li podbacio, nije ga zanimao rezultat.
Samo je htio biti ondje, volio je to.
Volio me gledati kako skačem.
Bio sam četvrti, a skakač nakon mene malo je pogriješio.
Imao sam broncu, prvu pojedinačnu medalju na svjetskom prvenstvu.
Sljedeći je skakač, prošlogodišnji olimpijski pobjednik, pogriješio.
Opet sam skočio, imam barem srebro.
Nema šanse da će Chubot pogriješiti.
Taj trenutak trajao je kao čitava vječnost.
Čuo sam kako su svi poludjeli.
Pitam se što se događa. Pogledao sam rezultate.
Bio sam na prvom mjestu i postao sam svjetski prvak s 15 g.
Moj Bože, Tom Daley svjetski je prvak.
Tom Daley, čestitam. Veličanstveno.
To mi je dalo nadu i vatru da mogu to ponoviti.
Tata je to vidio.
Tata me vidio na postolju na svjetskom prvenstvu.
Ponekad se prisjetim
mlađih dana i zapitam se jesam li bio na Olimpijadi u Pekingu.
Jesam li osvojio europsku titulu s 13 i svjetsko prvenstvo s 15 g.
Jer tata nije vidio što sam još osvojio i kakva sam osoba.
Tata me vodio na svaki trening.
Vodio me na svako natjecanje.
Bio je uz mene u dobrim i lošim danima.
Bio je uz mene u svemu.
Bio je osoba s kojom sam mogao razgovarati o svemu.
Uvijek sam imao nekoga uza sebe.
Kad ne skočim dobro, bijesan sam i ljut na sebe.
Sjedim u kombiju, razgovaram s tatom i on me oraspoloži.
Podržava me u svemu i ne bih bio tu bez njegove podrške.
Ne bih želio nastaviti bez njegove podrške.
Bio sam na natjecanju u Njemačkoj u 2006.
Bilo mi je teško sa skokovima.
Rastao sam. Imao sam mentalne blokade.
Toliko sam se bojao skakati s 10 m
da sam se slomio usred natjecanja.
Morao sam sići, povući se iz natjecanja.
Reći sucu da ne mogu nastaviti natjecanje i da se povlačim.
Bio sam tužan i slomljen. Sjeo sam pokraj tate.
Sve do dolaska kući nisam znao
da je odgodio svoju operaciju za dva tjedna
da bi mogao doći na to natjecanje.
Znao je koliko bi mi značilo da bude ondje.
Jednog dana nije ga bilo kad sam došao iz škole.
Mama je rekla da je sve u redu, ali idu u bolnicu.
Pitao sam zašto je u bolnici i što se događa.
Došao sam u bolnicu i vidio ga u krevetu sa zavojima oko glave.
Tad sam saznao da su mu uklonili tumor na mozgu veličine grejpa.
Za dva tjedna bio sam u bolnici i uklonili su ga.
Uklonili su 80 posto.
Ostavili su 20 posto jer je isprepleteno sa žilama i živcima.
I uklanjanje je bilo rizično.
Nisu mi rekli da je u terminalnoj fazi.
Pretpostavljao sam i optimistično se nadao da će se oporaviti
jer roditelje smatramo nepobjedivima.
Mislimo da će roditelji uvijek biti tu za nas.
Ili barem dok ne odrastemo.
Tumor mi je opet počeo rasti.
Iako je trenutačno malen.
Moram se pripremiti za sljedeće snimanje.
Nisu ga mogli ukloniti. Objasnili su
da bi to bilo poput rezanja napuhanog balona, a da ne pukne.
U 2011. bio sam na pripremama u Meksiku.
Pozvali su me u sobu.
Mama je bila na telefonu. Pitao sam se što se događa.
Mama me htjela obavijestiti da ću poslijepodne otići kući.
Tati nije baš dobro.
Trenutačno je u dnevnoj sobi i na palijativnoj skrbi.
Kad sam otišao, nije bio sjajno, ali bio je dobro.
Tata će ozdraviti. Mora ozdraviti.
Kako da nastavim i odem na Olimpijadu?
Kako da radim ono što radim bez njega?
Čim je Rob ugledao Toma, osjetio je iskru i vratio se u život.
Kad nisam bio na treningu ili u školi, sjedio sam uz njega.
Učio sam za teorijski dio vozačkog ispita.
To smo mogli raditi zajedno.
Kad mi je 21. svibnja bio 17. rođendan, htio je doći do prozora,
ali nije mogao hodati.
Svejedno je pokušao doći do prozora.
Odvozio sam prvi sat, vratio se.
Preminuo je 27. svibnja te godine.
Stalno sam mu stiskao ruku,
a on bi uzvratio.
Sjećam se kad mi je posljednji put stisnuo ruku.
Više nije uzvraćao.
Šokantno je kad se to dogodi iako znaš da dolazi.
Nisam izgubio samo tatu jer je bio puno više od toga.
Bio mi je najveći navijač,
najbolji prijatelj,
mentor.
Cijeli nam je život stao.
Otac šampiona u skokovima u vodu Toma Daleyja izgubio je bitku s rakom
Jednostavno se ne sjećam što se dogodilo u nekim razdobljima.
Tad sam jednostavno bio na nekom autopilotu.
Radio sam što sam mislio da je ispravno.
I što su drugi htjeli ili očekivali.
Ili kako su očekivali da se ponašam.
Zapravo ne znam kako se osjećam.
Čudno je. Neki samo sjede u kutu i plaču.
Osjećam se loše što idem dalje, ali tata bi to htio.
I kad je bio u krevetu, pitao me zašto nisam na treningu.
Nekako sam se zatvorio.
Ne znam o čemu sam razmišljao, ali sutradan sam otišao na trening.
Za deset dana otišao sam na državno prvenstvo.
Samo sam nastavio
jer nisam znao ništa drugo.
Nisam imao ništa i nikoga drugog.
Bio sam sâm.
Morao sam se praviti hrabar i glumiti
da će sve biti u redu.
A nije bilo.
Ali nisam se znao nositi s time.
Odlučio je da će se treninzima i normalnim ponašanjem
moći usredotočiti na nešto drugo.
Pretpostavljam da opet dolazi do razdvajanja.
Potpuno je u nečemu drugom i ne može razmišljati o drugim stvarima.
Tom Daley oplakuje oca Roba na sprovodu u Plymouthu
Ljudi na ljestvama pokušavaju me fotografirati
dok mi tatu iznose u lijesu.
Da, zamolili smo ih da ne dođu.
Kad sad razmišljam o tome, djeluje kao pravo zlostavljanje.
To je iskustvo vrlo samotno.
Zasigurno.
Znajući sve što sada znam, potpuno bih se klonio svih medija.
Treba vremena za žalovanje i prihvaćanje.
Mislio sam da moram biti hrabar zbog drugih koji su to možda prolazili.
A zapravo mi je bilo teško.
Nisam mogao razgovarati s majkom i braćom o svojim teškoćama.
Nisam ih htio uznemiriti pa sam držao to u sebi.
A nisam se mogao osloboditi stvari o kojima sam razmišljao.
Jedino sam vama koji gledate govorio o tome.
Krajem 2011. voditelj saveza rekao mi je da moram smršaviti.
Da sam debeo i moram izgledati vitkije, mršavije i kao 2008.
Tad sam se prvi put osjećao kao da me promatraju i osuđuju.
Ne zbog izvedbe nego zbog izgleda.
Tad sam poduzeo drastične mjere da mi hrana
ne ostane u želucu, recimo to tako.
Racionalna osoba znala bi da nisam debeo,
ali samo sam u tome razmišljao u pripremama za OI.
Na vrh stranice dnevnika upisivao bih datum i svoju težinu.
Bio sam prepušten sam sebi da se borim s time.
Jer nisam znao kako to reći na sastancima sa sportskim psihologom.
Kad bih rekao to naglas, zvučalo je glupo.
Ali to je bilo najvažnije o čemu sam razmišljao.
Kad bih odlučivao što jesti,
hoću li jesti,
često bih se toliko izgladnio da bih se prejeo
i osjećao krivim pa bih morao nešto poduzeti.
Bilo je to više od poremećaja prehrane.
Bio je to odraz stresa i tjeskobe tijekom priprema za London 2012.
I dalje mi je neugodno govoriti o tome.
S druge se strane čini lako zastati i tražiti pomoć.
Ali kad si u tome, misliš da ti se ne može pomoći.
Bio je London 2012. Bio je zaštitno lice.
Bilo je suludo vidjeti njegovo lice na golemim reklamnim panoima.
U mojoj glavi dečki nemaju poremećaje prehrane.
Nemaju problema sa psihičkim zdravljem.
Dečki bi trebali biti mačo tipovi koji samo idu dalje.
Nisam bio takav.
Nisam znao s kim razgovarati.
Osjećao sam se samo u svemu s čime sam se nosio.
London
Cijelo sam se vrijeme mučio jer sam silno htio uspjeti.
Bio sam svjetski, europski i prvak Commonwealtha.
Očekivala se olimpijska medalja.
Ali bili smo ondje, uspjeli smo.
Prisjećam se tog trenutka i bilo je nestvarno.
Nisam ni vidio vrh tribina od mnoštva ljudi i britanskih zastava.
Ne, nije baš dobro.
Podržava ga domaća publika.
Vidi se da je ljut zbog odraza.
Ne znam što govori. Možda su ga bljeskovi omeli.
Ponestalo mu je mjesta pri odrazu.
Loš početak, kao u kvalifikacijama.
Kad skačeš, moraš sve vizualizirati.
Vidjeti gdje si u zraku kad se okrećeš i vrtiš.
U vrijeme odraza bilo je puno bljeskalica.
Ljudi su slikali, možda nisu znali da ne smiju.
Prvi sam put zatražio ponavljanje skoka.
Nisam ništa vidjela. Bila sam zaslijepljena.
Ne znam kako je ušao u vodu dobro okrenut.
Ulaz u vodu u lošem položaju mogao ga je ubiti.
To se zove gubitak osjećaja za prostor.
Već sam se borio s okretima, a to me potpuno izbacilo iz takta.
Skočio sam i povikao. Zaustavili su natjecanje.
Sportaš mora tražiti ponovni skok.
Otišao sam do suca i objasnio što se dogodilo.
Pregledali su snimku jer su znali što slijedi.
Bilo je zastrašujuće kad su mi rekli da ponovim.
Pomislila sam da nikad nije bilo ponavljanja skoka na OI-ju.
Obično biste polako krenuli ispočetka
gradeći samopouzdanje za povratak na dasku.
A ja sam se morao vratiti na dasku i to ponoviti
pred 18 000 ljudi i milijunima ljudi kod kuće.
Ali bio sam užasnut.
Stajao sam na rubu i pitao se kako to ponoviti.
Jer ako ponovljeni skok bude lošiji, taj se drugi računa.
Skočio je bolje nego prije, tako da smo opet u igri.
Drugi krug
Treći krug
Četvrti krug
Peti krug
Za to si radio cijelo desetljeće.
Tako si zamišljao predstavljanje Velike Britanije na OI-ju.
Sretno, Tome Daleyju.
Država je iza tebe.
Ne može bolje od toga, trebao je biti savršen.
I bio je savršen osim malčice prskanja.
Te četiri godine bile su nevjerojatno teške za našu obitelj,
sve s čime sam se morao suočiti od 2008. do 2012.
Koliko sam morao odrasti
i promijeniti se od tog malog djeteta.
Mislim da sam silno sazrio
iako sam tad tek napunio 18 g.
Prvi put osjetio sam bilo kakvu sreću i radost otkad mi je tata umro.
Obojica smo najviše od svega željeli olimpijsku medalju.
Ali to se dogodilo.
I završilo je.
Gotovo je s Londonom 2012. Što je sljedeće?
Hoću li to ponoviti?
Hoću li čekati 4 g. da možda odem na još jedne igre?
Nije bio dobro. Nije znao što da radi, što želi.
Bio sam na vrhuncu, a odjednom sam bio sam.
Nije bilo drugih osvajača olimpijskih medalja.
Nije im bilo jasno zašto bih bio tužan kad imam olimpijsku medalju.
Ali kao brend bio sam traženiji no ikad.
Kad mi je tata umro, prehranjivao sam obitelj.
Mamu i braću. Htio sam im dati najbolje što sam mogao.
No za svaki sponzorski ugovor koji sam dobio,
za sve iznad praga savez mi je oduzimao istu svotu.
Kritizirali su me da ne treniram dovoljno i da previše izostajem,
a nisam propustio nijedan trening.
Bio sam vrlo predan svom cilju i snu.
Da, radio sam puno toga izvan sporta,
ali tako sam se nosio sa svime što sam proživljavao.
Da ne razmišljam, da ispunim vrijeme i ne samosažalijevam se.
Samo sam želio nastaviti i nastaviti raditi.
Savez nije bio zadovoljan. Rekli su da mu to ometa ono što radi.
Kako da pobijedim? Moram se brinuti za obitelj, a ne žele me uzdržavati
jer tako funkcionira financiranje u britanskom sportu.
Razbjesnila sam se i odgovorila na članak u medijima
zbog optužbi da nije fokusiran na trening.
Mama je napisala otvoreno pismo čelniku saveza.
Poručila mu je da me pusti da radim svoje.
Jer ipak dajem sve od sebe u bazenu,
a istovremeno imam 18 g. i pomažem obitelji.
Nakon sezone 2013.
sjeo sam s trenerom u Barceloni nakon prvenstva.
Rekao sam mu da moramo razgovarati jer mu želim nešto reći.
Mislio je da ću mu reći da odustajem od skokova.
Znao je koliko mi je ta godina bila teška.
Rekao sam mu da se želim preseliti u London.
Trebalo mi je nešto drugačije, nešto novo.
I novi pogled na to što znači biti sportaš.
Rekao sam da bih volio da ide sa mnom jer mi je trener od prvog dana.
Mislim da ono što sam tad imao u Plymouthu
nije bilo usporedivo sa svime što je London nudio.
Odlučio je ostati u Plymouthu, a ja sam se preselio u London.
Ali problem je što u Londonu nije bilo kluba.
Još su ga preuređivali nakon Olimpijade.
Skidali su sjedala i uređivali rekreacijski centar.
Nazvao me Alexei, naš voditelj.
Rekao je da netko želi razgovarati sa mnom.
Dodao je telefon i začuo sam glas, bila je to Jane.
Svi smo znali za Toma jer je bio zvijezda u usponu.
Već sam imala zvijezde pa mi Tom Daley u to vrijeme nije puno značio.
Nazvao me Alexei. Rekao je da je Tom u SAD-u.
Rekao je da će doći trenirati sa mnom.
Mislila sam da će to trajati nekoliko tjedana.
A on je rekao da dolazi sutra.
Rekao mi je da želi osvojiti zlatnu olimpijsku medalju.
Bih li se htjela preseliti u London.
Rekla sam da ne bih.
Dobro smo se slagali.
Možda to može biti početak nečega novog.
Nisam znala kamo to vodi dok nije rekao da se želi vratiti.
Drugi je posjet bio više usmjeren
na njega kao osobu i ono što mu se događalo u životu.
Upoznao sam Lancea u ožujku nakon Olimpijskih igara.
Snimao sam nešto u L. A.-u.
Uzeo je moj mobitel i upisao svoj broj.
Kad mi ga je vratio, vidio sam smješka koji namiguje.
Nijedan heteroseksualac ne stavlja smješka kad daje broj drugom tipu.
Prvo o čemu smo razgovarali bio je njegov nedavni gubitak oca.
Ja sam nedavno ostao bez starijeg brata koji mi je bio poput oca.
Nedavno sam osvojio Oscara.
A on svoju prvu olimpijsku medalju.
Mogli smo međusobno podijeliti očaj nakon ostvarenja.
Kad osvojiš nešto o čemu si dugo sanjao,
nešto se u tebi rastavi i moraš se sastaviti.
I gotovo ni s kim ne možete to podijeliti.
Jer ljudi misle da bi trebao biti zahvalan.
Dosegao sam dno i mislio sam da neću moći dalje.
Nisam vidio smisao u nastavku.
Lance me potaknuo na to da želim nastaviti.
Da poželim biti sjajan u onome što radim.
Da budem najbolji mogući čovjek.
Bilo je posebno jer sam shvatio da me muškarci ne privlače samo seksualno.
Da bih se mogao zaljubiti u muškarca.
Otišao sam u London pod izlikom da radim na filmu.
Bilo je donekle istinito, ali put nije bio nužan.
Zapravo sam htio vidjeti Toma.
Organizirao sam zabavu.
Rekao sam menadžmentu tko dolazi.
Rekli su mi da pazim da me ne fotografiraju s Lanceom.
On je veliki LGBT aktivist.
Ne želim da ljudi misle da sam gej.
Iznenadio sam se.
Zar bi to bilo tako loše? U redu.
Odjednom me obuzeo sram.
Loše upravljaju jednom od najvažnijih strana te osobe.
Njegovim srcem, ljubavlju, budućim vezama i obitelji.
To je loše upravljanje. To je propust i trebalo ga je otpustiti.
Imali smo razne krizne sastanke o tome kako se nositi s tim.
Izgubit ćeš sve sponzore, sve obožavatelje.
Kako ćeš se natjecati na Bliskom istoku, u Rusiji, svim tim zemljama.
Punili su me strahom o tome što smijem, a što ne smijem učiniti.
Nije bilo na meni
da vršim pritisak na njega da se auta.
Sjećam se intervjua kad su me pitali zašto imam toliko gej obožavatelja.
I što mislim o onima koji misle da sam gej. Što i da jesam?
Nije ni važno, a onda se pojavio taj naslov.
"Nisam gej - ali ne smeta mi ako mislite da jesam"
Prvi sam se put osjećao neshvaćeno i pogrešno prikazano u medijima.
Bilo je zastrašujuće osjećati se kao rob
kulture i medija u UK-u, koji zaista mogu biti zastrašujući.
Znao sam da sam gej još od treće godine
i stalno sam morao živjeti kao netko drugi.
Pretvarati se da sam netko drugi. Bilo je iscrpljujuće.
Tad sam se odlučio autati u javnosti.
Zdravo, ljudi. Većina se vjerojatno pita zašto ovo snimam.
Sjedio sam u sobi pokušavajući shvatiti što želim reći i podijeliti.
Nikad mi nije bilo ugodno govoriti o svojim vezama.
U proljeće ove godine
moj se život
uvelike promijenio kad sam upoznao nekoga,
a on je muškarac.
Iako to nije bilo tako davno, bilo je davno
u smislu prava LGBTQ+ osoba
i prihvaćanja queer ljudi u sportu
i uopće u javnosti.
Oduvijek je hrabar, a autanjem je pokazao svijetu koliko
Bilo je zastrašujuće objaviti snimku,
ali reakcija je bila izrazito pozitivna.
Kad ih pogleda u oči i kaže da je oduvijek bio takav i da je sretan,
vide to u njemu, osjete. Osjete da se nešto u njemu otvorilo.
I dalje sam Tom i želim osvojiti zlatnu olimpijsku medalju u Riju.
Osjećao sam se oslobođeno, kao da više ne nosim masku
i da jednostavno mogu živjeti.
A to je sve što ljudi žele, da mogu biti što jesu.
Lance je neko vrijeme bio kod nas i odjednom je sve imalo smisla.
Rekao mi je da želi da mu pomognem da osvoji zlatnu medalju.
Ostalo je povijest. Preselila sam se za tri tjedna.
Morali smo prevladati poteškoće s okretom unazad s uvrtanjem.
Ako ne smislim nešto, Tom vjerojatno neće moći nastaviti.
Nije htio trenirati, bio je prestravljen.
Pokazala mi je snimku iz Cirque du Soleila
kako rade tri i pol salta unaprijed i jedno uvrtanje.
Pitala me jesam li vidio to.
Rekao sam da jesam, ali kakve to ima veze?
Rekla je da bismo mogli pretvoriti taj cirkuski trik u olimpijski skok.
Rekao sam
da može.
Svaki dio njegova bića govorio je da će biti to ili više neće skakati.
Pretvorilo se u ono što je Lance nazvao vatromet.
Jer sam mala kugla koja pada,
a prije pada u vodu napravim okret.
Izgledalo je kao vatromet, tako je i dobilo nadimak.
"Na ove Olimpijske igre idem pobijediti."
Očekivalo se da može osvojiti zlato, ali i da će ga vjerojatno osvojiti.
Rio
Uoči Rija osjećao sam se najspremnije od svih Olimpijada.
Kvalificirali smo se za sinkronizirane skokove.
Kasno su nas uparili.
Znali smo da možemo do medalje jer smo je osvojili na svim natjecanjima.
Čudom smo osvojili brončanu medalju.
Fizički sam najbolje skakao, psihički sam bio sjajno.
Bio sam u najboljoj fizičkoj formi, bio sam u zoni.
Bio je najbolji skakač ondje.
Najbolji skakač s 10 m u Riju.
Ušao sam u pojedinačno natjecanje misleći
da ću osvojiti zlato.
U kvalifikacijama sam srušio olimpijski rekord.
A sad polufinale. Nisam ni gledao druge natjecatelje.
Prvi krug
Ali bojim se da neće biti puno bolje.
Predosjetio sam probleme kad je dobio upalu uha.
Neće to reći jer smatra da sportaši ne smiju tražiti izlike.
Za sigurno skakanje treba biti potpuno spreman
jer ulaz u vodu brzinom od 55 km/h nije šala.
Jedna djevojka udarila je glavom, izgubila svijest.
Morali smo zaroniti 4,5 m i izvući je van.
Nekoliko je ljudi umrlo.
Kad stanem na skakaonicu, bojim se za život.
Dodirnuo bi neke dijelove tijela, bokove i lice, određen broj puta.
Pokušava to prikriti da ne izgleda kao da ima tikove.
Misli da neće biti dobro ne učini li to.
Nisam smio stati na neke odvode u šetnji Londonom
jer je to nesreća i bio bih kriv da završi četvrti.
Čim uđeš u vodu, znaš da si pogriješio.
Ne može se tako skakati na OI-ju.
Treći krug
Jane inače ostaje uz bazen.
Tad je došla na suho gdje sam gledao semafor.
Jane mi je rekla da me htjela pljusnuti.
Odbijao sam mogućnost da se neću plasirati u finale.
Šesti krug
Gledao sam kako ima najgori dan skakačke karijere
na najvećoj mogućoj pozornici.
Ušao sam u vodu i pomislio da je gotovo.
Kraj.
Nisam se znao nositi s time.
Najniža točka u mojoj skakačkoj karijeri.
Umirovio bih se da sam ondje osvojio zlatnu medalju.
Tako sam to zamislio.
Istina je što govore.
Najveća postignuća proizlaze iz najvećih neuspjeha.
Iako je teško to nazvati neuspjehom,
jer osvojili smo broncu u sinkroniziranim skokovima.
Ali u Tomovim i mojim očima cilj je bila zlatna medalja.
Vidjeli ste svjetski rekord u kvalifikacijama.
Da bi to održao, trebala su još dva svjetska rekorda.
Ponestalo nam je goriva.
Ponestalo nam je emocionalne, psihičke, fizičke održivosti.
Tad sam vidio Lancea vani i jednostavno sam se slomio.
Rekao mi je da to nije kraj moje priče, nije gotovo.
Možda nisam trebao osvojiti zlato u Riju
jer moje buduće dijete treba vidjeti kako ga osvajam.
Radit ćemo to još 4 g. jer znam da je najbolji na svijetu.
A to je zbog toga
što bi bio gotov da je osvojio zlato.
A da je gotov, djeca koju ćemo imati,
kojoj smo dali imena na prvom spoju, ne bi vidjela oca kako skače.
Nikad ne bi vidjela tatu kako radi ono što ga pokreće.
To su bile dobre vijesti.
Moramo se baciti na posao, vjenčati, imati djecu.
A on se mora pripremiti za igre u Tokiju,
gdje će rasturiti za svoju djecu.
I vidjet će da je njihov tata prava inspiracija.
Gledao sam to drugačije i nisam temeljio vrijednost na skokovima.
Počeo sam shvaćati da sam više od skakača.
Muž, otac, prijatelj, sin.
Znao sam da je život više od rezultata u bazenu.
I to mi je uistinu promijenilo pogled na skokove uoči Tokija.
Što se događa u najboljim, najviše inspirativnim
holivudskim pričama prije izlaska sunca?
Postane nevjerojatno mračno.
Srce ti je slomljeno.
Nema izlaza. Dosta ti je, gotov si.
To se događa prije trećeg čina
u kojem se junak diže, uspijeva i osvaja zlato.
Mislio da je znao da to može i to nam je postao zadatak.
Samo nismo znali da će trajati 5 g.
Olimpijske i paraolimpijske igre odgođene zbog koronavirusa
Potpuno zatvaranje bilo je ludo iskustvo.
Naučio sam plesti, trenirao sam kod kuće.
Radio sam salta na jastucima s kauča
da zadržim neku formu skakačkih vještina.
Bilo je to nestvarno vrijeme,
ali shvatio sam da se sve može začas promijeniti.
Treba se osloboditi misli da možeš kontrolirati sve
i jednostavno biti prisutan u trenutku.
Jer čim pokušaš sve kontrolirati, postaje teško.
Uzaludno se troši energija.
Više nema vremena obilaziti odvode u Londonu.
Za kucanje po glavi i hlačama za sreću.
Ili za sve te rituale na koje bi me tjerao.
Nema vremena za to.
Bazen, dom.
Bazen, natjecanje, dom.
Fokusirano je i postaneš svjestan vremena
i njegova trošenja jer najviše želi biti sa sinom.
Tomu je to sasvim novo.
Mislim da je to bio jedan od čimbenika
koji je započeo zlatnu, srebrnu i brončanu groznicu.
Znao sam da je drugačiji nego kad sam ga upoznao.
Tokio
Matt je proveo puno vremena u Tomovu okruženju i krugu.
Imali smo nevjerojatno čvrst odnos.
Prvi krug
- Spreman? -Da. - Jedan, dva, tri, idemo.
Poput obitelji su ti.
Radimo to jedni za druge.
Treniram ih najbolje što mogu,
a oni skaču najbolje što mogu, jedan za drugoga i za mene.
Jedan, dva, tri, idemo.
Drugi krug
Kinezi, koji su nepobjedivi...
Peti krug
...imaju dobar dan, čak i sjajan.
Šesti krug
Jedan, dva, tri, idemo.
Veselim se što smo osvojili srebro.
Ne razmišljam o zlatnoj medalji.
Samo je Tom izašao nakon skoka.
A ja sjedim i čestitam im.
Sjajno. Bili smo odlični.
Jane, šapće mi. Jane.
Pobijedit ćemo.
Pitala sam ga što to govori.
Rekao mi je da pogledam rezultat.
Znali smo da smo učinili sve u našoj ljudskoj moći
da Kini što više otežamo da nas pobijede.
No još je bilo moguće da nas prestignu.
Rekao je da im treba više od sto bodova.
Više od sto bodova za što?
Ispred nas su, nisam pratila.
Rekao je da im treba više od sto bodova za pobjedu.
Pitala sam misli li na doslovnu pobjedu, odgovorio je potvrdno.
Sad je trebalo stajati sa strane i čekati.
Bilo je to najduže moguće čekanje.
Ali znali smo da imamo barem srebro.
U svijetu skokova u vodu srebro je zapravo zlato
jer se pretpostavlja da Kina pobjeđuje.
Znali smo da smo prebacili pritisak na Kinu i to je sve što smo mogli.
Šesti krug
Gledao sam taj skok misleći da je savršen.
Uspjet će. Odstupala je samo udaljenost od platforme.
Sjedim ovako, gledam u Toma.
Čekam da mi kaže što se događa.
Počeo je vrištati i znala sam da smo osvojili zlato.
To se ne događa.
Kao scenarist mogu izmisliti sretne završetke, ali djeluju otrcano.
Moj Bože!
Upravo je ispisao najslavniji treći čin.
I zaslužio ga je.
To je vrhunac svih vrhunaca.
Ne postoji ništa veće od zlatne olimpijske medalje.
Opravdalo je moje preseljenje u London.
Opravdalo je naš neuspjeh u Riju.
I potvrdilo je da se snovi mogu ostvariti.
To je trenutak o kojem sam sanjao.
Zamišljao sam da stojim na vrhu postolja i pjevam himnu.
Taj osjećaj na vrhu olimpijskog postolja,
ne postoji ništa slično i vjerojatno više neću osjetiti takvo što.
Nismo smjeli biti blizu pa smo jedan drugome dali medalju.
Bilo je posebno, trebali bi to zadržati.
Oduvijek sam znao da mogu.
Ali što sam bio stariji, morao sam se pomiriti s time da možda neću.
Ali jesmo.
U tami COVID-a u svijetu je još bilo mjesta za radost.
Bilo je i vrijeme
da netko toliko posvećen tom sportu
osvoji zlato koje zaslužuje.
I ne znaš dok ne pogledaš koliko si zapravo uložio
u zlatnu olimpijsku medalju.
I trenutke kad se to nije dogodilo.
I kad nije bilo dovoljno.
Tuga zbog natjecanja
u kojemu ne uđete u finale.
A tog se dana sve posloži.
Bio je to nevjerojatno poseban trenutak.
Bile su to lude Olimpijske igre jer smo bili udaljeni od svih.
U sportu sam postigao sve što sam ikad htio.
Bio sam zadovoljan svojom skakačkom karijerom.
Mislio sam da sam gotov.
U puno sam toga mogao uživati. Biti kod kuće i s obitelji.
Uživati u malim stvarima u životu.
U 2023. bili smo u Colorado Springsu, gdje je Phoenix rođen.
Otišli smo u Olimpijski i paraolimpijski muzej.
Brzo su počeli prepoznavati Toma.
I osoblje se okupilo po balkonima i počelo mu pljeskati.
Ima snimka o tome kako je biti olimpijac.
I što je potrebno za to. Trud, krv, znoj, suze, posvećenost.
Zdesna je, gdje Tom sjedi, tišina. Pogledam ga.
I drugi ili možda treći put u našoj vezi plače.
Robbie se okreće i pita me što je.
Rekao sam da mi nedostaju skokovi.
Da bih se volio vratiti na Olimpijadu
jer mi je to bilo najzabavnije.
Rekao je me želi vidjeti na Olimpijadi.
Bilo mi je dovoljno da razmotrim mogućnost povratka na bazen.
Ne znam je li ideja o povratku u bazen luda
ili prilika da se malo zabavim. Rekreativno, bez pritiska.
Cilj je Pariz 2024.
Još godinu dana. Možda budem na skakaonici, možda ne.
Netko može reći da ima drugačiji smisao, obitelj i djecu,
ali javi se natjecateljsko čudovište koje te pokreće.
Odlučili smo se preseliti u L. A.
Radio sam na početku treniranja s Tomom Stevensom na UCLA-i.
Ne znam, osjećao sam se kao da sam opet na svom terenu.
Jutros je plan zagrijavanje,
malo kondicije, nekoliko salta. Pokrenuti tijelo jer sam star.
Mislim da imam još jedan pokušaj u sebi.
Mogao bih se vratiti na natjecateljsku razinu, i to pred
svoje dvoje djece, prvi put na Olimpijadi.
Još uvijek nas može nadahnuti
i podsjetiti nas zašto volimo taj sport, a pogotovo kad on sudjeluje.
Trening je bio potpuno drugačiji.
Trenirao sam godinu umjesto četiri.
Trenirao sam samo jednom dnevno, umjesto dvaput kao nekad.
Natjecao sam se u sinkroniziranim, ne u pojedinačnim skokovima.
Više nisam morao raditi okrete ni stoj na rukama.
Posvetio sam se četirima najboljim skokovima.
Trenirao sam na UCLA-i.
Nisam bio kod kuće pod pritiskom
kad se svi trude biti najbolji, što je intenzivno.
Mogao sam trenirati slobodno i zapravo uživati.
Ništa nisam uzeo zdravo za gotovo.
Znao sam da je to zaista posljednji put.
Ne mogu se opet vratiti 2028.
Pariz
Uoči prvog skoka osjećao sam se kao da sam već pobijedio.
Vidjeti svoju djecu i muža u publici,
to je ono što sam htio.
Jedan, dva, tri, idemo.
Prvi krug
Četvrti krug
Postaje uzbudljivo, znamo zašto.
Šesti krug za Nou Williamsa i Toma Daleyja.
To bi mogao biti Tomov posljednji skok.
Danas to neće biti zlato,
ali bit će mjesto na postolju.
Tom Daley ispunjava olimpijski san da se natječe.
Pet Olimpijada, Peking, London, Rio, Tokio i sad konačno Pariz.
Thomas Daley!
Time je Tom Daley upotpunio sve.
Osvojio je najviše medalja na 10-metarskoj skakaonici.
Tijelo ti možda izdrži deset dobrih godina.
Tom ih je imao 20.
Nije bilo kao da ih vidim nakon jednog olimpijskog natjecanja
nego nakon cijele karijere.
Kao da zatvaram poglavlje svih tih sati,
dana, tjedana, mjeseci i godina koje sam uložio u skokove.
Zaljubio se u sport s ljepotom i sportskom snagom.
Sport u kojem može vježbati svoj perfekcionizam.
Sport koji se odvija u 1,6 sekundi.
I u tom se razdoblju mora poklopiti bezbroj stvari.
Rekao mi je da me silno voli.
I da zna da ne govori koliko me voli i koliko mu je stalo.
Tom Daley trebao se puno toga odreći
da bi ostvario svoj san.
Svoj san, moj san.
Potvrda da sam mu bila više od trenerice
značila mi je više od ičega na svijetu.
Cijeli život posvećen sam skokovima.
Cijeli život usavršavao sam tih 1,6 sekundi.
Četiri godine treniram za nešto što ukupno traje manje od 10 sekundi.
Ništa ne bih promijenio.
Bile su to najbolje 23 g. koje mogu zamisliti.
Upoznao sam sjajne ljude, putovao na sjajna mjesta.
Bilo je i iznimno teških trenutaka, izazova,
kad sam mislio da ne mogu više, ali ustrajao sam.
Ako se nečemu veselim,
to je što sam to doživio s Robbiejem i Phoenixom.
Sjećanje koje im mogu pokazivati
cijeli život i podijeliti s njima.
Sretan sam što sam okružen ljudima s kojima mogu razgovarati o svemu.
Mislim da je to i zbog mog otvaranja.
Jer dugo sam bio zatvoren.
Čuli smo da se povlačiš, ovo su ti posljednje igre.
Reci nam nešto o tome. Zašto sad i kako se osjećaš?
Da, teško je govoriti o tome.
Čudan je osjećaj.
Kao da jedino što je bilo stalno u mom životu više nije tu.
Vrijeme će pokazati što me čeka.
Siguran sam da će biti uspona i padova.
Ali zasad mi je vrijeme s Lanceom, Robbiejem i Phoenixom.
prioritet.
Kad mi je tata umro, pokušavao sam ispuniti tu prazninu.
Shvatio sam da to što nisam to radio samo zbog sebe,
zbog toga što sam radio to za prijatelje, obitelj, kolege, zemlju,
mogao sam se nositi sa svojom karijerom.
Jedva čekam vidjeti što nosi budućnost.
Što ćemo ja, moji dečki i Lance postići.
Prijevod: Tamara Blažević