Downloaded from YTS.LT
Official YIFY movies site: YTS.LT
TOM SEGURA - LIVE I AFTEN
Milwaukee, tag godt imod Tom Segura!
Fedt! Mange tak!
Tak.
I er fantastiske, tak.
Jeg elsker også jer. Det er fedt, at I opfører jer så fint.
Sådan er det jo ikke altid, vel?
I sidste uge var der slåskamp til en af forestillingerne.
Det var sgu åbenlyst, for det var på første række.
Det ser man!
Normalt prøver vi at stoppe det i en fart,
men ham, der startede, var bare så gammel.
Da vagterne skred ind, sagde jeg bare "vent".
"Lad ham nu bare", ikke?
Det er nok mandens sidste slåskamp.
Det var det nok, for han var dødgammel og bankede løs på en anden.
Imens lavede han gammelmandslyde, mens han... Det var...
Selv ham, han bankede, var pænt ligeglad. I ved...
"Jeg mærker ikke en skid." Og så gik gassen af ham den gamle ballon.
Han fusede ligesom bare ud.
Og da vagterne fulgte ham ud, så jeg på ham og tænkte:
"Jeg tror, det er en kvinde."
Det var håret.
Kvinder når jo en vis alder, hvor man ikke vil kneppe dem mere.
Først... ryger håret sådan her... Alle siger:
"Jeps, hold snitterne fra hende. Det er let at se."
Først klapper muslingen sammen, og så ryger håret.
Så ved vi, ingen kan røre hende, så...
Hvem det end var: Fred være med dig.
Jeg...
Jeg er lige kommet hjem fra Italien, som jeg knuselsker.
Ja... Det er superfedt. Det er det bedste sted, og...
Min mobil ved, jeg elsker Italien, ligesom mobiler ved alt andet om os nu.
Det var sjovt, at for ti års tid siden diskuterede vi,
om ikke det ville være vildt, hvis den hørte alt, vi sagde.
Nu er vi mere sådan: "Ja sgu, den optager alt".
Alt jeg siger, skriver og tænker, er der.
Medmindre man er typen, der går rundt og tænker sådan her:
"Jeg talte lige med nogen
om den her brødkurv fra 1700-tallet i Kroatien.
Så var der en mail på min Gmail: 'Leder du efter en kroatisk brødkurv?'
Er det ikke bare det vildeste sammentræf?". Ih jo.
Jeg taler altid om Italien,
og når jeg ser på mobilen, er SoMe fyldt med Italien.
Italienske landskaber og opskrifter, italienske kvinders fødder,
så jeg liker bare løs, ikke?
Men når jeg ser landskabsbilleder af Italien,
er der altid en gut på sin Vespa.
De der små scootere, de fræser rundt på,
mens de drømmer om marinara og alt det der gejl.
Ja, og når jeg ser en gut på en Vespa, siger jeg i mit stille sind:
"Det er bøsset", ikke?
Men når man er der og ser en, tænker man:
"Ingen opdager det", ikke?
Så jeg lejede en, og...
Det var mit livs fedeste oplevelse, og det omfatter mine børns fødsel.
Det var simpelthen så fedt.
Jeg fandt på 117 grunde til at køre på den.
"Vi mangler butternutsquash. Jeg kører lige."
Efter et par dage digtede jeg historier i tankerne.
"Det er sgu samme surdej som en Harley."
"Det er min kværn."
En dag senere:
"Jeg køber en selv... lige så snart vi er hjemme."
Jeg så på nettet. "Skal den ikke være blå? Skal den have kurv? Ja, dét skal den sgu."
Men da jeg kom hjem til USA, gik der et splitsekund, før jeg tænkte:
"Fandeme nej, du!
Jeg bliver lammetævet i et lyskryds for at køre på sådan en".
Så indser man, at en Vespa er motorcyklens pickleball.
Det er...
Det er det bare.
Nemlig!
Det er erstatningen for den ægte vare.
Sig dog bare, du er røvdårlig til tennis, ikke?
Ingen gider høre, at du er skidegod til en opdigtet sport.
"Nej, men det er så socialt."
"Alle kan være med." Ja, og derfor spiller du, dit bløddyr...
Jeg gjorde noget vildt sjovt for nylig. Jeg fløj med Blue Angels.
Ved I godt, hvad det er?
Hold da op!
For dem, der ikke ved det, er det flådens opvisningsteam.
De laver luftshows i hele landet, og det er bare vildt.
Det er de bedste jagerpiloter, der flyver kampfly i supertæt formation.
De laver de vildeste akrobatiske stunts.
Jeg var til en fed opvisning.
Bagefter mødte jeg en af arrangørerne og sagde henkastet:
"Gid jeg kunne flyve med". Det sagde de, at jeg godt kunne!
"Det er løgn. Kan man det?"
Ja, hvis jeg tog til Pensacola i Florida. Jeg tænkte bare: "Ugh!".
"Okay." Så...
Jeg tog til basen i Florida og mødte en af piloterne.
Han så ret laboratoriedyrket ud
med en ordentlig omgang AI ovenpå, ikke?
Det var den smukkeste mand, og jeg tænker på ham hver dag.
Min sidste tanke, før jeg går i seng, er hans stærke kæbe, og så tænker jeg:
"Mmm", og så falder jeg i søvn.
Jeg sagde til ham: "Jeg hedder Tom". Han svarede: "Jeg hedder Seven".
Det hedder du bare!
Er du en syver, ville jeg nødig se en tier, vel?
Seven siger: "Vi laver nogle vilde ting deroppe.
Du skal ikke spise for meget, for så kaster du helt sikkert op".
Jeg spurgte, hvad der skete, hvis jeg kastede op.
Han sagde, at jeg får en lille pose, jeg kan knække mig i.
"Tak, mester.
Og hvis jeg skal skide?"
Han sagde, at folk ikke skider.
Han kender mig ret dårligt, ikke?
Vi fløj rundt i tre kvarter.
Vi fløj vertikalt, rullede og nåede Mach 1,2.
Vi fløj med en g-påvirkning på 7,5.
Det var mit livs fedeste 45 minutter, men bagefter indså jeg noget.
Jeg indså, at vi er det eneste land i verden,
hvor man ser jagerflyene nærme sig og ved, at der vil ske noget sejt.
Sådan er vi bare.
Ikke? Det...
Vi sender dem til Daytona 500
for at skyde skidtet i gang, så alle dér siger: "Se lige.
Det er pissesejt".
Og jeg tænker: "Ja, her".
Men er man i Hindu Kush-provinsen i Afghanistan,
og ser man syv F-22'ere, tænker man ikke: "Nå ja. Der er racerløb i dag".
Man laver bare den her...
Slut. For det er den sidste lyd, man nogensinde laver, før man hører...
Og så ryger hele mors landsby.
Godt så... USA...
Okay...
Fint nok.
Hvorfor ikke?
Jeg hverken sked eller knækkede mig, men...
...i Houston for en måned siden slog jeg en fugtig prut.
Nu skal I høre.
Skal man lave en liste over de bedste steder at lave den finte,
og hvorfor vil man lige det, men alligevel...
Det bedste sted er på lokum.
Og der var jeg.
Jeg var på et offentligt toilet og stod ved tissekummen.
Jeg nød bare en eftermiddagstisning.
De der lange på halvandet minut, hvor man zoner helt ud.
Underbevidstheden overtager. Man er helt væk.
"Er fugle ægte, eller optager de os?"
"Har Aretha Franklin ikke bare store nødder?" Den slags.
Tænker I aldrig sådan? Alle taler om Dolly Partons nødder.
Har I måske tjekket Aretha Franklins?
Hun ligner en, der ammer babysæler. Det er vildt.
Kunne hun ikke synge, kunne hun servere. Ikke? Hun har enorme nødder.
Nå...
Jeg stod og pissede. Alt var fint.
Min kone brokker sig altid over det. "Du nyder dine kropsfunktioner for meget."
"Lad mig nu bare nyde mit liv."
Jeg kan lide at tisse, men det er bedre at nyse.
Nyder man ikke et stort, voldsomt nys i den fri luft,
er man fandeme da kommunist.
De er kanon!
Er man alene, laver man den her...
Sådan, og man tænker: "Hvad fanden var det?
Tal ikke til mig".
Jeg elsker det, men intet slår at komme.
Det er ikke til diskussion.
Det er at komme, nyse, tisse og nød-skide.
Jeg elsker at strække mig i sengen, lige efter jeg er vågnet.
Så falder man i søvn igen, for det føles som fentanyl.
Jeg er vild med det.
Jeg kan lide at sidde i sofaen om søndagen og bare nulre mine boller, ikke?
"Er det gratis? Hvor vildt.
Gid det var Sevens hånd, men det føles fedt alligevel."
Mange kvinder er jaloux over det, men det skal de ikke være.
Jeg har set, hvad I selv har, der kan nulres, så I kan også bare...
Træk i tissekonen og se, hvad der sker.
Ja, og nu skal I ikke blive usikre, okay?
Sådan er I mod hinanden. Vi er helt ligeglade.
Havde den tænder, ville vi vove os ind. Vi er kolde.
Damerne kan tage hjem i aften velvidende, at I har de smukkeste fisser.
Ja, helt sikkert.
Uden tvivl.
Nå, men jeg tissede.
Mens jeg tissede, mærkede jeg noget, I ved, i bagkammeret.
Jeg er velopdragen og opfører mig pænt.
Jeg ser mig omkring, og der er ingen andre.
Jeg siger til mig selv, at det er okay.
"Du presser bare lige."
Så det gjorde jeg,
og der kom ingen lyd.
Nul og niks.
Men der kom "noget".
Så jeg tjekkede efter. Ved I, hvordan det går for sig?
Man skal trække bukserne helt ned.
Som et pattebarn. Jeg stod...
Jeg stod i bar røv og T-shirt.
"Hej."
"Halløj."
Min lille diller i fri dressur. "Hejsa."
Jeg så ned i underdrengene. "De ryger lige i skralderen."
Jeg tørrer mig og går så fra toilettet.
Mine venner stod udenfor, så jeg sagde, hvad der var sket.
"Det vil vi ikke høre." "Jeg fortæller alligevel."
De bad mig stoppe, men jeg nægtede, for det var for sent.
Og noget klikkede midt i den samtale. Jeg regnede det hele ud.
Det var ikke en fugtig prut.
Jeg havde da skidt i bukserne.
Nemlig.
Jeg mener...
Der er en verden til forskel.
En fugtig prut er en prut med lidt bonusmateriale.
Jeg sked med bukserne på.
Jeg kunne lige så godt bare stå her og sige:
"Jeg skider lige her og nu".
Og så bare talt videre.
Det var lort for min selvtillid, men jeg rejste mig igen.
Jeg har fandeme rejst mig.
Tak.
Nu skal I bare høre. Det er mit sjette specialprogram.
Jeg er supertaknemmelig for at have fået den her chance.
Ja.
Jeg siger det tit, for det passer,
men jeg troede ikke, jeg ville få sådan en chance.
Det tænkte jeg slet ikke på, da jeg startede min karriere.
Jeg troede, at højdepunktet var passeret for mange, mange år siden,
da jeg fik den internationale kampagne som talsmand for Subway.
Det var den ægte vare.
Det skete faktisk og krævede ti auditions.
Da de ringede og sagde, at de havde valgt mig,
tænkte jeg, ligesom mange af jer nok gør nu,
at hvad så med Jared, ikke?
Jared, den nu tidligere talsmand,
var virkelig et stort navn i reklamekampagner dengang.
Da de ringede og sagde, jeg var den nye talsmand,
spurgte jeg dem, om jeg skulle erstatte Jared.
"Nej, for fanden", sagde de.
Kender I ikke mandens historie, plejede han at veje 220 kilo.
Han tog til sin lokale Subway
og købte en stor kalkunsandwich, før han gik sig en lang tur.
I løbet af en årrække tabte han sig 136 kilo.
Subway lavede én reklame, der fik så stor succes,
at de gjorde ham til permanent talsmand.
Problemet var bare...
De kunne kun bruge Jared til de sunde sandwiches.
De skulle bruge en...
...der lignede typen, der sked i bukserne, ikke?
Og der kom jeg ind i billedet.
"Vent lige. Jared siger altså: 'Spis kalkun- eller grøntsagsssandwiches.'
Hvad skal jeg sige?"
Jeg skulle sige: "Husk, vi også har frikadellesandwiches".
"Den klarer jeg!"
Mit næste spørgsmål var mere relevant.
"Jared spiller jo sig selv, for han er Jared.
Spiller jeg komikeren Tom i de der reklamer?"
De sagde, at Jared ville være Jared,
men at jeg som Tom skulle spille hans bror,
der er kaotisk og spiser som en vild vaskebjørn.
"Okay, den klarer jeg."
De bekræftede, at jeg skulle spille en rolle.
"Alle tiders, hvad hedder min rolle?" De sagde, han hed Jerome.
Der tøvede jeg lige, for det ville en sort fyr hedde.
Jeg glemmer aldrig, hvordan Subways marketingchef så på mig.
Han så iskoldt på mig og sagde: "Alle kan hedde Jerome".
Ja, og alle kan hedde Tanner, men det er en hvid fyrs navn.
Han sagde, at de ville overveje min betænkelighed.
To uger senere var jeg i New York for at prøve tøj og alt det,
så vi kunne filme reklamerne.
En fyr kom ind i mit omklædningsrum og sagde:
"Hey, alle var enige i det med navnet".
Og jeg var sådan...
"Ja, for helvede."
"Er det nye navn Jeff eller Jason?" Han svarede, det var Jermaine.
Det er jo endnu mere sort.
"Har jeg masser af mund-bling i de reklamer?"
Han sagde, at sagen var afgjort. "Okay", svarede jeg.
Og så optog vi reklamerne. Vi optog en hel række af dem.
Så holdt vi en pause,
før vi filmede seks reklamer mere, der alle indgik i en større kampagne.
Marketingchefen sagde op. En ny startede og sløjfede reklamerne.
De ringede og sagde: "Det er slut. Reklamerne er sløjfet.
Glem kontrakten og det hele".
Jeg blev superdeprimeret.
"Jeg lod min største chance glide mig af hænde.
Jeg får aldrig sådan en chance igen."
Jeg kunne slet ikke se lyset. Og så...
Der gik nok ti år.
En dag tændte jeg for TV, og vores gamle ven Jared var også på TV.
Men det var ikke for Subway.
Det var i de sene nyheder.
De sagde, Jared var blevet dømt
til 19 års fængsel for børneporno.
Jeg takkede min gud og skaber.
"Tak, fordi det blev sløjfet. Undskyld, jeg tvivlede på dig.
Det gør jeg aldrig mere."
For var de reklamer blevet vist,
havde det været ti år med reklamer sammen og store reklametavler
og at blive set sammen med ham.
Og den dag, den frygtelige nyhed om ham kom frem,
ville alle have set mig på gaden og råbt "Hey, Jermaine!".
Jeg ville svare, at jeg hedder Tom, men I ville sige: "Knyt, din sorte nar."
I ville sige, at jeg sgu da vidste det. "Du vidste det sgu!"
"Jeg vidste intet. Hvad skal jeg sige? Spis sundt. Undskyld." Så...
Godt, alt klappede. Det her er sjovere. Tak, fordi I er her, og...
Ja...
Jeg har stadig hans nummer, hvis I tænkte på det.
Jeg prøvede at sende ham et link...
...til voksenporno.
Det ville han ikke kunne lide, men...
Vidste I, at i Guantanamo Bay i Cuba
i det der fængsel med nogle af verdens farligste mænd
og andre mennesker, der aldrig har gjort noget...
Vidste I...
Slå det op.
Vidste I, at vagterne er specialtrænede?
Det ved jeg, for jeg har været der.
Jeg var i Guantanamo Bay for at lave forestillinger for os.
For tropperne. De sagde ikke:
"Dem fra 9/11 skal også have noget at grine af".
Det ville være tosset.
"Gå ind og få Khalid Sheikh Mohammed til at grine."
"Hvad satan tænker I på?"
Han ville sige: "Ha ha, sjove mand."
Man kan ikke bare købe billet til GITMO, vel?
I Florida bliver man hentet af et militærfly, der fragter en til basen.
Man bliver modtaget af højtstående, ret formelt anlagte militærfolk.
"Tak, fordi du er her. Vi ser frem til din optræden.
Vi har indlogeret dig. Sig til, hvis du mangler noget."
Så takker man dem.
Så overdrager de dig til nogle marinesoldater, og de er anderledes.
Det første, de sagde til mig, var: "Vil du se noget pissevildt?"
Og ja, det ville jeg fandeme godt.
Så kørte de mig op på en bakketop.
"Her må du ikke være. Det er strengt fortroligt."
De havde sgu selv kørt mig derop.
"Okay, du har en pointe."
De pegede på en hvid bygning og sagde: "Det er niveau fire.
Den fra nyhederne". "Wow", sagde jeg bare.
Så sagde de noget virkelig vildt. Nemlig, at vagterne er specialtrænede.
Jeg gik ud fra, de mente Navy SEALs.
De sagde: "Nej, de er trænet i adfærd og i at gebærde sig".
"Hvad mener I?"
De sagde: "Fangerne gør tit indsigelse mod at være her
ved at smide afføring og tis i hovedet på vagterne".
Vagterne må ikke gøre gengæld.
De må kun sige to ting til fangen, når det sker.
De må kun sige: "Er du sulten?",
eller "Er du tørstig?"
Det er alt. Og hvis vagten...
Det er sjovt, når man tænker efter.
Hvis vagten gør gengæld, kan han blive stillet for en krigsret.
Det betyder, man kan komme i fængsel for at hævne sig på en,
der sked lort og pis i hovedet på en.
Sådan er det at være far til en seksårig.
Min søn... Ja, det var en finte. Derfor er jeg den kendte komiker.
Ja.
Jeg har to sønner. Begge to nogle narrøve, men...
Ham på seks, ikke?
Jeg kom hjem en dag, og han sagde: "Hej, du".
Han bad mig løfte ham.
"Skal jeg løfte dig?" "Ja, og holde om mig."
Det har han ikke bedt om i et år!
"Holde om dig?" Og det svarede han ja til.
Så jeg løftede ham.
Jeg så på min yngste søn. "Skal far bare holde dig?"
Han sagde: "Det er så rart".
Det syntes jeg også.
Og et øjeblik senere
kunne jeg mærke noget varmt brede sig
omkring maveregionen.
"Tisser du på mig?"
Han svarede ja.
Jeg ville bare pande ungen en.
Det kløede i fingrene, ikke?
Det var...
Jeg kunne slå tænderne ud på ham, men jeg gjorde det ikke.
Jeg satte ham ned.
"Er du sulten?"
"Er du tørstig? Er det derfor, du gjorde det?"
Ungen er bindegal. Han hader sit navn.
Det kom frem for et par år siden.
Da det først skete, blev jeg lidt nervøs. Jeg gjorde, som man nu gør.
Jeg spurgte andre forældre. "Det er bare en fase."
"Hvad?" "Det er bare en fase."
"Han er midt i en fase."
"Mange børn kan ikke lide deres navn. Det går over."
Den her fase har bare varet tre år!
Det er ikke en fase, men en kursændring.
Det tror jeg, vi oplever.
Han er døbt Julian, og det har vi altid kaldt ham.
Det har han altid reageret på, for det hedder ungen, ikke?
Han reagerede også på variationer af navnet.
Julian, Juju, Jujito, Julian.
Han svarede altid ja.
Men en dag for tre år siden, sagde jeg: "Hey, Julian".
Og så sagde han, han hadede sit navn.
"Når du siger det navn, vil jeg bare dø." Jeg svarede: "Åh nej, men okay."
Så nu taler han kun til os,
hvis vi kalder ham det navn, han har valgt, som er... Bare vent.
Det er "Teacher".
Er der et mere uhyggeligt navn, når man taler til sit barn?
I ved... "Hej, lille lærer".
Er det Ondskabens hotel, for det føles sgu sådan?
Eller som Jordan Peeles næste film.
Som om en unge fra skoven vandrer ind til byen
for at følge og leve med Teacher. Man tænker bare: "Okay".
I er med, ikke?
Jeg kommer hjem til mig selv og spørger: "Er Teacher her?"
Så svarer han ja. Jeg svarer: "Goddag."
Og folk spørger kækt nok, om jeg er urolig over det.
Gu er jeg da fucking urolig.
Den eneste, der også kalder sig "Teacher", er Charles Manson.
Så gu er jeg urolig.
Han var vikar, men...
Hans storebror kan lide matematik og computerspil og er en finurlig unge.
Til gengæld lyder hans stemme, som om han gurgler i butangas.
Jeg fatter ikke, hvad der sker.
Han er ni, men lyder sådan her: "Hej, makker."
Jeg svarer: "Hvordan går det i minen? Hygger du dig?".
Og han er skør. Han vil altid gerne med ud.
Så kommer han ind i stuen iført gummistøvler, underdrenge og skibriller.
Jeg spørger godt nok, om han er på svampe.
"Det der antræk er lige til bøsseparaden, og...
At være bøsse er fint, men der er ingen parade i dag.
Så tag lige noget tøj på, ikke?"
Vi tog de her to forbryderspirer...
Tro mig, når jeg siger, Menendez-brødrene er vand
i forhold til Segura-brødrene.
Vi tog de to sociopater på besøg hos min søster til thanksgiving.
På selve dagen gjorde vi, som mange familier gør i Florida.
Vi gik en tur som familie. Bare en lille spadseretur.
Og på den tur endte vi ved en lille dam.
Ved dammen fodrede andre familier ænderne med brød.
Det var meget malerisk.
Jeg kan huske, jeg tænkte, da vi nærmede os:
"Hvordan mon drengene ødelægger det?".
Vi nærmede os, og en fyr så mig.
Han spurgte, om vi ville have noget brød. Jeg svarede: "Ja tak".
Så vendte jeg mig mod Teacher.
"Hey, Teach.
Brød?" Og han sagde: "Stik mig det".
Han kylede det vildt hårdt. "Okay", tænkte jeg bare.
Så gav jeg hans bror noget brød. Men han ville ikke have det.
Jeg spurgte hvorfor, og han sagde, han ikke havde brug for det.
Glædelig thanksgiving.
Så gik han hen til vandet og greb en and ved halsen.
Han holdt den op, som var han Djengis Khan og...
Anden er sådan her...
Jeg så på Teacher, der bare...
"Hvad laver du?" "Vi kan stege den."
"Nej, nej. Vi har rigelig mad til i dag."
Han ville beholde den, men jeg sagde nej.
Han sagde, jeg var så kedelig.
Jeg bad ham slippe anden. Han sagde: "Åh".
Så vendte jeg mig og så alle de andre forældre bare lave den her...
"Han er plejebarn. De er ret skadede, ikke?
Vi prøver at gøre ham god for jeres skyld."
Nå, men...
Altså...
"Vi fik ham i Ukraine, og han er godt nok strid."
Han er lyshåret, så den åd de.
Turneen har været fin, og vi har været mange sjove steder.
Man kan lære ting, når man rejser og ser nye ting.
Vi var i Augusta i Georgia, som er delstatens sukkerfri cola.
Og...
Hvis ikke I ved det, er Augusta jo ret kendt.
Der ligger Augusta National, som er country- og golfklubben,
hvor de spiller den uovertruffet mest kendte golfturnering,
der sjovt nok hedder "Masters".
Underligt navn, når nu vi er i Sydstaterne...
Måske udtalte man det anderledes dengang.
Mm-master.
Nå, men...
Jeg fandt ikke på navnet...
Klubben blev bygget i 1933
af "hvide fra øverste hylde", som jeg kalder dem.
De hvideste hvide, ikke?
Så hvide, at de sang hvide sange, mens de øvede golfslagene.
Jeg er hvid
Uden rytme eller sjæl, bare mere konstaterende.
Klubben er også kendt for sin strikse udvælgelsespolitik.
De er ikke så glade for "andre".
Fordi vi var der hele dagen, slog jeg da lige klubben op.
"Hvornår optog klubben det første sorte medlem?
Nu skal I høre. Det er senere, end I tror.
Er I klar?
I 1990.
Jeps, de ventede.
De tænkte nok: "Man ved aldrig, om alt bliver som før.
Man skal ikke handle overilet.
Man trækker ikke i regntøj, bare fordi det drypper. Det ved I nok."
Så tjekkede jeg, hvornår de fik det første kvindelige medlem.
I 2012.
Så meget ødelægger kvinder det for mænd.
I er med, ikke?
De tog landets største racister.
Mænd, der vier hele deres liv til at hade sorte med alt, hvad de kan trække.
Og når de mænd så bliver spurgt,
hvem de helst vil være i selskab med,
sorte eller kvinder,
beder de os hitte med alle de sorte.
"Vi kan lære deres smarte håndtryk. Det er sgu fint nok.
Bare kællinger ikke pladrer løs her og ødelægger min søndagsgolf."
"Jermaine, kom og se, hvordan vi gør det her.
Nu får du en tee.
Hvorfor danser du? Gør du det efter hvert hul?"
"Jeg fik en birdie." Godt så...
Kan I...
Kan I lide dokumentarer? Altså at se dem? For jeg...
Jeg elsker dem.
Jeg stiver selvtilliden af med overfladisk viden
uden at skulle læse en bog, ikke?
Og jeg har bare set vildt mange. Nogle gange er de informative.
Andre gange er de bare sjove.
Den sjoveste, jeg har set i år, er Netflix' dokumentarserie, Untold,
der fokuserer på sportshistorier.
Der er især ét afsnit.
Det handler om Johnny Manziel. Altså...
Ved I ikke, hvem Johnny Manziel er,
bruger jeg lige tiden på at forklare det.
Johnny Manziel er den første og eneste college-atlet,
der har vundet Heisman-pokalen.
Det er college footballs fornemmeste ære og tildeles landets bedste spiller.
Og ham her havde kun lige afsluttet high school 18 måneder før.
Han spillede ikke sporten, men dominerede den.
Ser man dokumentaren, hører man, at han gjorde det,
mens han overvejende var høj og fuld. Ret langt ude.
Og de interviewer
alle hans tidligere bondeknoldstrænere fra Texas, der bare siger,
at han kom til træning og stenede fuldstændigt.
De gik mest op i, at han ikke lavede noget lort.
Men han var fantastisk, og det er sgu ret overraskende.
Han spillede på landsdækkende TV hver lørdag med millioner af seere.
Han var fuld, høj eller havde tømmerdrenge.
Hans trænere var oppe at ringe.
Men han sagde: "Ro på. Seks touchdowns."
Og tak for mokka, ikke?
"Giv ham flere stoffer. Det virker."
Han vandt Heisman!
Året efter er han tilbage og prøver nye ting.
Han pudser lortet af, ikke?
Han udvikler sig og spiller fantastisk.
Han vinder stort set det hele.
Så spiller han professionelt for NFL, og de siger, han skal droppe alt lortet.
Så sagde han, han ikke ville spille mere. Det var hele historien.
Hør her...
Jeg synes, hans historie er mere end det, for i mit eget privatliv
bruger jeg historien til at se, at jeg har udviklet mig.
Jeg dømte ham ligesom mange andre ellers ret hårdt.
Folk ser kun den forspildte chance.
Men i takt med alderen ser jeg anderledes på det.
Jeg kan se, det er et ret stort pres på en ung mand.
Mange i 30'erne-40'erne kan ikke klare det,
så hvorfor skulle en ung kunne?
De skal takle berømmelse og pengene.
Så nu gør jeg det, man gør, hvis man kan.
Jeg prøver at forestille mig, hvordan det er for andre.
Jeg var ung og studerende engang. Jeg var intet sportstalent.
Jeg gik til forelæsninger og havde et deltidsjob,
hvor jeg lavede indkøbsvogne.
Sådan et sted, der laver dem.
Det var et sejt job.
Jeg kom en mandag og sagde til chefen: "Jeg tror, jeg siger op på fredag."
Og han svarede, at det gjorde folk tit.
Okay.
Om fredagen siger han, at jeg er færdig. "Fint nok."
Så siger han, at mange af kollegerne kan lide mig.
"Lad os svinge forbi baren og skåle for dit næste skridt i livet."
"De vil ikke servere for mig, men fint."
Så vi gik på bar, og kollegerne troppede op.
De var så flinke. De gav mig kort og små gaver.
Så gav en af dem mig en flaske Jack Daniels,
som helt sikkert var en afskedsgave. "Her, tag den her med", ikke?
Jeg tænkte, at den kunne jeg drikke på baren.
Bartenderen sagde ellers nej.
"Jeg kan ikke høre dig. Jeg drikker lige."
Jeg kan ikke gøre grin med, at Johnny ikke magter millionerne,
når jeg ikke engang magter gratis sprut.
Drikker I ikke whisky, så hør her.
Starter man, og drikker man tre-fire gange af flasken,
så siger ens hjerne: "Der er tændt for alt for meget herinde".
Bip, bop, bip.
Og så vil man lave noget lort.
Selv begyndte jeg at nole byttepenge fra disken.
"Det er sgu mine slanter", ikke?
Mine venner bad mig falde ned. Jeg bad dem rende og skide.
Jeg endte med at tage hjem med en dame med et ret uheldigt ansigt.
Ja.
Jeg er ikke led, jeg er bare ærlig. Det er det, vi er her for.
Jeg fik heldigvis et blackout.
Det kender nogle af jer ikke. Tillykke med, at I lever sundt.
Men vi andre ved, at det er hæsligt.
Jeg kan huske, at jeg vågnede næste morgen.
Jeg så ud af vinduet, men haven kunne jeg ikke kende.
Jeg anede ikke, hvor jeg var.
"Og hvad er det der?"
Så vendte jeg mig om mod den her grimrian.
Jeg gispede hende lige ind i ansigtet.
Ikke? Jeg var her og gjorde sådan...
Men hun var vant til det. "Jeg ved det godt.
Det er du ikke den første, der gør".
Hun lignede Bill Belichick, der var træner for Patriots.
Forestil jer ham med skulderlangt, mørkt hår.
Samme ansigt og krop.
"Tag lige en hættetrøje på, og spar mig for synet."
Så skred jeg, men hold fest, hvor jeg skammede mig.
Jeg var førsteårsstuderende, ikke? Jeg var startet på psykologi.
Vi talte om skam. De lærer de studerende om skam.
De lærer os, at skam trives i det skjulte.
Skammer man sig over noget, skal man sige det til et andet menneske.
Det letter skammen.
Skjuler man skammen, vokser den sig stor og kan fortære dig.
Jeg kan huske, jeg tænkte: "Ret fascinerende.
Jeg skammer mig og ved, hvad jeg skal gøre. Sige det til nogen."
Men fuck det, ikke?
"Jeg tager det med mig i graven begravet under en pizza."
Og midt i alt det blev jeg ringet op af en fyr, der var på baren aftenen før.
Han spurgte, hvor jeg blev af efter baren.
Jeg sagde, jeg tog hjem.
Han spurgte, om det passede.
Det bekræftede jeg. "Det tror jeg ikke lige."
"Det gjorde jeg da."
Han sagde: "Niksen".
"Hvad fabler du om?", og han sagde, at nu stoppede vi.
"Nu skal du høre, hvad du gjorde." "Hvad?"
Han sagde, jeg kneppede hans tante.
"Er din tante Bill Belichick?"
Og det bekræftede han.
Jeg var ret lamslået, så undskyldte bare.
Men så undskyldte han selv.
"Jeg vil ikke kneppe mine tanter, vel? Men Bill ville klart være den sidste."
Derefter røg jeg kun tjald.
Andre gange er det noget helt andet, når man ser en dokumentar.
Man lærer noget nyt.
Man får information, der slår rod, ikke? Det rumsterer bare i tankerne.
Man fortæller om det og drømmer om det.
Jeg så en for nyligt, og havde jeg ikke set den,
havde jeg ikke anet, hvor meget kokain Hitler tog.
Ikke anet det. Alle ved, at Det Tredje Rige var på meth.
Det ved I godt. Hele den tyske hær.
De var på meth under Anden Verdenskrig. Forestil jer det.
100.000 tyske soldater, der marcherer gennem Ardennerne.
Normalt tager det seks dage. De gjorde det på 28 minutter.
Sådan er meth.
Forestil jer at sidde i en hytte i Belgien og drikke fucking mælk, ikke?
Så hører man...
Og tænker bare "Kors i røven".
Sådan er...
Har I set nogen på meth? For det er uhyggeligt.
De taler som et vandfald og vil kneppe alting.
Og det er bare amerikanerne. Forestil jer de der kinky tyskere?
"Sut mig tør..."
"Hallo!
Günter, fjern dig!"
Det er dokumenteret, at Hitler også var på meth.
Mange ved ikke, at han fik kokain om morgenen
af sin livlæge.
Synes I, at Michael Jacksons læge gik over stregen?
Det var bare lidt at sove på. Barnemad, ikke?
"Jeg vil gerne sove."
"Hold da kæft."
Hitler vågnede, og hans læge sagde:
"Godmorgen, min Führer." Og så...
Så var diktatoren tændt, ikke?
At starte dagen på blow og hjertet fuld af had er vildt nok.
Jeg gad godt vide, hvorfor jeg hører om det som 46-årig.
Jeg føler, at børn bør vide det.
Børnehavebørn skal komme og spørge os, om vi ved, hvor meget coke Hitler tog.
Tror I ikke, det ville afskrække børnene? For det tror jeg.
Da jeg var barn, sagde de, vi ikke måtte tage coke. "Hvorfor ikke?"
"Sådan gør rockstjernerne."
"Nå, fedt nok.
Mener I Slash og Eric Clapton?"
"Ja, og de er vågne hele natten. De barberer hele kroppen...
...og de knepper piger.
Ville du måske det?"
Og man lavede den her.
Hvem tager ellers coke? Nå ja, Martin Scorsese.
Man tænker, at det da gik meget godt.
"Er der ingen skurke?" "Dem har vi ingen af."
Eller der er nok en, som I måske har hørt om.
Han hedder Adolf fucking Hitler.
Han tog kæmpe snedriver.
Han havde også de samme lamme samtaler, som jeres venner har.
Han havde dem bare om krig.
Han gik rundt og sagde, man kunne indtage Stalingrad i december.
"Og så giver vi dem fandeme røvfuld!
Se mit overskæg. Jeg skrabede siderne af.
Vil I se på min kunst? Den er ret fed.
Det er mest af mig, der kværker ænder. Se!
Tror I, Mussolini kan lide mig?" Nå, men...
Det skal siges, at manden var debilt dum.
Men accenten var fin. Ja.
Sprog har altid fascineret mig.
Halvdelen af min familie er faktisk fra Sydamerika.
De er fra Peru. Jeg har været der.
Jeg har kommet der hele livet, og min familie har besøgt mig her.
Vidste I, at hver gang
en af mine 288 fætre og kusiner kommer på besøg,
siger de altid samme sætning forkert.
Det har de gjort i 30 år.
Når de er på besøg, siger en af dem altid:
"Tommy, jeg skal lave en lort."
"Jeg ved, hvad du mener."
Taler man spansk, ved man, hvad der er sket.
De oversætter direkte.
For på spansk siger man "hacer", som er "at lave".
Og det er jo sandt nok, hvad man rent faktisk gør.
Man laver faktisk lort.
Jeg retter dem altid høfligt.
"Det siger vi ikke her. Vi siger at vi skal... skide."
Så spørger de hvorfor.
"Så laver jeg jo ikke noget."
Jeg svarer, at jeg forstår logikken, men...
hvis man siger, man laver lort på toilettet,
så ringer nogen til sidst efter strisserne.
Er I med her i dag, taler I verdenssproget.
Verdenssproget er engelsk.
Ligesom mig har mange af jer intet gjort for at lære det.
I blev bare født.
Imens anstrenger resten af verden sig
for at kommunikere med os og engagere sig med os.
Og så håner vi dem for det.
Er det ikke fedt? Hele verden spørger, hvordan man siger noget.
Vi svarer...
"Hør lige den spade."
Som om I har gjort noget.
"Jeg ved ikke..."
"Knyt sylten, spade."
Men manden taler jo otte sprog.
En bonderøv siger: "Du taler ikke skidegodt, hvad?
Lad være med at ævle løs". Og man siger bare ja.
"Ja, det han sagde."
Den strategi kan man vælge.
Man kan gøre grin med dem, der ikke mestrer det, I kan.
Det er uhøfligt. Og med sprog sårer man andres følelser.
Ved I, hvad alle nyder overalt? Alle steder!
Mestrer man en accent, tror folk, man kan trylle.
De elsker det. Prøv det på jobbet.
Tag på arbejde på mandag og sige: "Goddag, min ven.
Vil du have en småkage og en kop te?"
En på kontoret vil sige: "Hold da fest".
Du kan lave hele... Du kan gå rundt...
"Vil du have en croissant til kaffen?
Vil du mange mit anus?"
Man kan sige, hvad man vil, og lave alle accenterne.
Bortset fra asiatisk, og det er surt, for det er godt nok den sjoveste.
Det kan man kun gøre, når man er alene, med venner eller familie,
under bruseren, i bilen og med kæresten.
Der er bare intet bedre, men det går ikke.
Man kan gøre lidt. Bare en snert.
Som at sætte sig ved et klaver og nøjes med én tangent.
Man kan være ude blandt andre og bare sige "Åh", ikke?
I ved...
Folk reagerer stadig. "Hvad fanden har du gang i?"
Man kan ikke gå all-in og sige: "Jeg vil gerne..."
Nul! Jeg demonstrerede det bare, men den går ikke.
Vil man gøre grin med asiatisk accent, og er man ikke asiat,
skal man i stedet lære at sige noget på et asiatisk sprog.
Så gentager man ord i stedet. Det er fint. Jeg har øvet mig på mandarin.
Det er svært, men hør her.
Det betyder: "Dræb min værdiløse datter".
De foretrækker jo drenge, ikke? Det...
En pige mere. Knald hende mod et træ.
Den joke serverede jeg i Hongkong, men det gik ret skidt.
Så...
Ja, de hader træer...
Jeg ved ikke, hvordan jeg ville reagere. Jeg har drenge, men fortjenesten er uvis.
Er den min eller min kones?
Hun kan klare en ladning...
...mellem benene. Jeg siger bare...
Jeg får blowjobs, men af den gifte slags.
De er ikke, som da man var single.
Ægteskab og blowjobs minder mest om... Hvis I ser jeres hund, ikke?
På sådan en varm dag, hvor den drikker vand...
...af sin vandskål?
Så ser den på dig,
mens den slikker sig om munden.
Det er...
"Ja, det føles superrart."
"Er du færdig?" "Ja, jeg ville ikke komme. Det var sjovt."
Men jeg kan huske de gode gamle dage.
Jeg har gamle videobånd.
Opløsningen er ret ringe, men lukker jeg øjnene,
kan jeg stadig se de søde englebasser fra min ungdom.
De lavede lyde, som kæmpede de for livet.
Ikke?
De der blowjobs, hvor man næsten tjekker, om hun er okay.
Men kun næsten, for man er ligeglad.
"Jeg ved, du lider, og det er fint nok."
Har I ingen minder? Fint nok.
Jeg kan lide en finger i røven.
Altså ingen skal grave rundt deroppe, vel?
Bare en lille...
En lille Steve Aoki. "Hvad kan den knap?"
Juster pumpen, men uden at blæse rørene igennem.
Nå, er det lige dig?
Jeps.
Jeg tænkte det nok med det overskæg.
Hvad med dig? Ja, sgu. Kulturen på forreste række.
Jeg tjekkede hele inderkredsen, og alle afviste det fuldstændigt.
"Det kan jeg ikke lide. Det er bøsset."
Jeg tænkte bare:
"Hvad med at prøve det med en kvinde", ikke?
Det er ikke bøsset.
Lad være med at få din bror til det, din klamrian...
"Hurtigt, før far kommer hjem."
Det lærer man om sex i løbet af et helt liv.
Man lærer, at mænd og kvinder lyver om sex.
Vi lyver ikke om det samme.
Mænd overdriver deres erfaring og interesser,
fordi de lever og ånder for at imponere kvinder.
Sådan er det. Det er dumt, simpelt og sandt.
Alle kvinder vil møde en mand, der siger: "Jeg kan lide alt.
Træd mig på nosserne og snit i mine brystvorter.
Sæt ild til mig".
Og du siger bare: "Okay...
Han virker da sjov."
Så ryger man i kanen, og han siger:
"Tændstikker? Jeg føler mig utryg og vil gerne ringe..."
"Ja, fint."
For han pisseløj jo.
Kvinder lyver om det omvendte.
Kvinder underdriver seksuel erfaring, men jeg forsvarer jer.
I gør det af en god grund.
Grunden til, kvinder underdriver,
når det angår sex, er, at de reelt er bange for,
at mænd vil udskamme dem for at nyde nogle af de samme ting som dem selv.
Ikke sandt, damer?
Der er 30 ludere her i aften. Vildt nok.
Det var en joke.
En joke. Men tak for bifaldet.
Så tænker jeg på de ting, der sker i mit eget liv
og indser, at teorierne stemmer.
Jeg boede sammen med en, hvor vi begge kendte supersmukke Nicole.
Så sagde min bofælle: "Jeg var i øvrigt sammen med Nicole."
"Var du?"
Så sagde han noget underligt og klamt.
Jeg undskylder på forhånd, men han sagde: "Ja, hendes fisse var...."
Han lavede lyde, der også gjorde det værre, ikke?
Han sagde: "Mm", og jeg sagde: "Adr!"
Han sagde, den var så lun og varm.
"Jeg ville bare tage en lur derinde." "Hvad?!"
Han sagde, at så rart var det.
"Det var som et slumretæppe med smør på."
Jeg fattede bare hat, ikke?
Men så datede jeg hende to måneder efter.
Jeg er nemlig ret vild med smør.
En dag er jeg sammen med hende, og jeg føler mig usikker og nævner det.
"Det er sært, at du var sammen med min bofælle."
"Hvad?", siger hun.
Så siger hun, at hun ikke har rørt manden.
"Har du ikke?", og hun siger "Nej, sgu!".
Da jeg kommer hjem, siger jeg: "Hun sagde, I aldrig var sammen".
Han siger, at det er sandt.
"Jeg skulle have vidst det, da du ævlede om smør.
Hvorfor sagde du det?".
Han var kold og tændte bare for TV. Det var den samtale.
Flere år senere datede jeg en kvinde, hvor samtalen så faldt på sex.
Jeg bragte trekanter på bane.
"Har du prøvet en trekant?" Gæt, hvad hun sagde? Hun sagde...
"Jeg spurgte ikke, om du har taget din Adderall i dag.
Har du prøvet at være i seng med to samtidig?"
Hun sagde: "Ikke rigtigt".
"Ikke rigtigt"? Var en af dem måske amputeret?
Det tæller stadig!
Hun sagde: "Nu skal du høre".
Jeg spurgte, om der var noget at høre.
Hun sagde: "Teknisk set har jeg prøvet, men jeg var ret solskoldet".
Det fattede jeg ikke en skid af.
"Jeg var der, men jeg deltog ikke rigtigt, for jeg var øm af at være skoldet."
Jeg svarede, at det var den vildeste kvindelogik, hun der havde gang i.
Så spurgte hun mig.
"Jeg gav fire fyre blowjobs, da jeg havde udslæt, så det tæller heller ikke."
Det...
Hun var sådan en luder.
Og... hun er død.
Sikkert.
Jeg har tænkt på at nakke min kone.
Jeg har også talt om det. Mest med min kone.
Hun startede!
Vi var derhjemme en dag, og så sagde hun bare:
"Hvor let tror du, du kunne dræbe mig med de bare næver?"
Jeg sagde, det var dødlet.
"Tror du det?" Jeg sagde, det ville være superlet.
Hun sagde: "Nej!", og jeg sagde: "Jo!"
"Jeg siger ikke, jeg er sej, men det ville være let at dræbe dig."
Nu kommer det konstant på bane. Hver gang vi er sammen.
Vi var i New York og ventede på en undergrundsperron.
Så sagde jeg: "Jeg kunne fandeme...
...bare skubbe sig ud fra perronen."
Hun så på mig: "Så dør jeg jo". "Ja, det ved jeg sgu godt!"
Hun sagde, det var uklogt. "Hvad?", svarede jeg.
Hun sagde: "Der er kameraer og mennesker over det hele.
Du bliver bare knaldet."
Jeg sagde, at det havde hun ret i.
Vi var på Hawaii og var på vandretur oppe på en vulkan,
da jeg lagde hænderne på hendes skuldre.
"Hvis jeg ville, kunne jeg skubbe dig ned herfra."
Hun så på mig: "Så dør jeg jo."
Jeg sagde: "Du er ved at lære det. Ja."
Jeg lovede at lade være, for der var sten.
"Dit lig ville ligge frit fremme. Det ville myldre med politi.
Det ville smadre min dag, så jeg lader være.
Men se lige derhenne. Der er ingen sten.
Tidevandet ville tage dig. Så kunne jeg rigtigt hygge mig på Hawaii."
Så kyssede vi hinanden.
Det er ægte kærlighed, ikke?
Ja, og hun lever.
Gør hun ikke?
Jo. Vi har været sammen i 63 års tid nu...
Vi er nået til det punkt, hvor man siger: "Jeg beholder hende til den bitre ende".
Men nogle gange tænker man, hvad man kunne have fået.
Tænker I aldrig sådan?
Man tænker tilbage på en bestemt en: "Kors! Der var det nær gået galt."
Så tænker man på en anden: "Det havde været fedt."
Man tænker på dem alle, og en dag slog en af dem mig.
Jeg tænkte på, da jeg læste i udlandet og tog et semester i Madrid.
En af mine amerikanske studiekammerater kom hen til mig og sagde:
"Jeg skal til Tunesien i weekenden. Nordafrika. Vil du med?"
Det ville jeg egentlig ikke.
Så pressede han på.
"Hvor tit får du chancen for at se sådan et sted
efter en bette flyvetur? Tag nu med."
Jeg sagde: "Tak, du har ret". Og så tog vi til Tunesien.
Vi fandt vores hotel og så en smuk kvinde i lobbyen.
Vi gik høfligt hen til hende sammen.
"Vi er studerende fra USA og læser i Spanien og er på weekendtur.
Hun var fransk og rejste alene, men var på jagt efter noget heroin.
Min ven sagde, jeg godt måtte få hende, og så skred han bare.
Jeg ville se, hvad det kunne føre til.
Vi red på kameler og prøvede at købe noget heroin.
Vi kælede på hendes værelse, og det var ved at gå hedt for sig.
Jeg understreger lige en ting.
Jeg stoppede hende og sagde: "Jeg skal lige fortælle dig noget.
Jeg har intet kondom, og jeg tror, det ville være smart."
Hun sagde, at det behøvede jeg ikke. Jeg sagde: "Øh...
Godt så." Og...
Ja, det siger I, men jeg er dum.
Så vi gjorde det, og jeg går tilbage til mit værelse, hvor min ven er.
"Hvor har du været?" "Sammen med den franske pige."
Han første spørgsmål var, om jeg havde brugt kondom.
Jeg sagde: "Nej."
Han tabte skuffen og sagde: "Det der dør du af."
Det var jeg ret enig i.
Jeg sov ikke ét sekund.
Om morgenen gik jeg ned til morgenmad, altså tunesisk fucking morgenmad.
I ved, dadler og hummus.
"Spiser I det først, og så skyller I efter med kaffe?
I kommer til at skide nogle minder ud i kummen."
Jeg spiste, sked og så hende.
Hun kunne se, der var noget galt og spurgte mig.
Jeg svarede: "Vi gjorde det i går, men vi brugte ikke gummi."
Hun sagde, det var fint.
Jeg sagde: "Nej, det er det ikke."
Hun sagde, det var okay, for hun tog medicin.
"Hvorfor tager du medicin?
Har du vildt lav T-tal?"
Hun sagde, hun tog medicin mod babyer.
"Mener du p-piller?
Tror du, jeg er urolig for, om jeg gjorde dig gravid?
Hvordan ville du finde mig?
Ville du sende et brev?
'Kære USA.
En mand, der sagde, han hed Big Daddy Kane, kneppede mig
i Nordafrika.'"
Hun bad mig slappe af. Jeg sagde, at det kunne jeg ikke.
Så tog hun pillerne frem af sin taske.
Jeg spurgte ikke, hvad det var, men æd bare...
"Er det C-vitamin?"
Hun sagde, det var Xanax, og at jeg lige åd tre.
"Nu slapper du af, dit store pattebarn."
Et minut efter var jeg helt afslappet.
"Jeg slapper helt af."
Så gik vi op på hendes værelse og havde sex uden gummi igen.
Sådan fik jeg aids. Eller det ved jeg ikke.
Jeg blev aldrig testet, men ved I hvad? Det er også bedst ikke at vide det.
Nu har jeg det.
Min kone har det.
Drengene har det.
Seven har det.
Ja, stensikkert.
Bill Belichick har det helt sikkert.
Ved I hvad? Det er fedt at være tynd.
Tak til aids, og tak til jer i Milwaukee. I var alle tiders. Tusind tak.
Hav en fed aften. Tak.
Tekster af: Helle Kaiser-Nielsen