Downloaded from YTS.LT
Official YIFY movies site: YTS.LT
‫- טום סגורה‬ ‫הערב בהופעה חיה -‬
‫מילווקי, קבלו בבקשה את טום סגורה.‬
‫- טום סגורה: מורה -‬
‫בסדר, תודה רבה!‬
‫תודה.‬
‫אתם מדהימים, תודה.‬
‫גם אני אוהב אתכם.‬
‫אתם מתנהגים כל כך יפה. זה נהדר.‬
‫זה לא תמיד ככה. אתם יודעים את זה, נכון?‬
‫הייתה לנו קטטה בשורה הראשונה‬ ‫בשבוע שעבר בהופעה.‬
‫כן, ושמים לב כשזה קורה בשורה הראשונה.‬
‫שמים לב.‬
‫ואתם יודעים, בדרך כלל אנחנו מנסים‬ ‫לשים לזה סוף די מהר,‬
‫אבל הבחור שפתח בקטטה‬ ‫היה פשוט כל כך זקן.‬
‫כשאנשי האבטחה באו‬ ‫לעצור אותו, אמרתי, "רגע".‬
‫אתם יודעים, "תנו לו לעשות את זה".‬
‫זאת כנראה הפעם האחרונה שהוא ילך מכות.‬
‫אני בטוח בזה.‬ ‫הוא היה זקן מאוד, והוא הכה בחור אחר,‬
‫אבל הוא השמיע קולות של זקן,‬
‫הוא עשה כאילו... זה היה...‬
‫אפילו זה שהוא הרביץ לו אמר,‬ ‫"לא אכפת לי". כאילו...‬
‫"אני לא מרגיש את זה." ואז...‬
‫ואז לאיש המבוגר פשוט נגמר הכוח.‬
‫הוא פשוט... הוא פשוט הותש.‬
‫ואז כשהמאבטחים ליוו אותו‬ ‫במעלה המעבר, הסתכלתי ואמרתי לעצמי,‬
‫"אני חושב שזאת אישה."‬
‫זה היה השיער.‬
‫אתם מכירים את זה שנשים‬ ‫לפעמים מגיעות לגיל מסוים‬
‫שהן לא רוצות שינסו לזיין אותן יותר,‬
‫ו... השיער הוא הראשון שהולך.‬ ‫אתם יודעים, הן פשוט...‬
‫ואז מבינים, "אה, היא לא רוצה שיגעו בה".‬
‫"המסר הועבר."‬
‫זה כזה... הפות נסגר לקבלת קהל, השיער הלך,‬
‫וכולנו אומרים, "היא מחוץ לתחום". אז...‬
‫מי שזו לא הייתה, שתנוח על משכבה בשלום.‬
‫אני...‬
‫בדיוק חזרתי מהמקום האהוב עליי.‬
‫הייתי באיטליה, מדינה שאני ממש אוהב.‬
‫כן... אין עליה.‬
‫אין עליה. ו...‬
‫הטלפון שלי יודע שאני אוהב את איטליה,‬
‫הרי הטלפונים שלנו יודעים עלינו הכול עכשיו.‬
‫זה היה כיף, אני חושב שלפני עשור‬ ‫כשהיינו מנהלים כזה דיון,‬
‫"נכון שזה יהיה מטורף אם הטלפון‬ ‫יקשיב לכל מה שאנחנו אומרים?"‬
‫ועכשיו אנחנו אומרים, "כן, זה מקליט הכול".‬
‫לכל מה שאני אומר,‬ ‫כותב, חושב, הוא מאזין להכול.‬
‫אלא אם כן אתה‬ ‫אחד מהאנשים האלה שבמקרה מאמין,‬
‫"כן, אתה יודע, הייתה לי שיחה עם מישהו‬
‫"על סלסלת לחם מקרואטיה במאה ה-17,‬
‫"ואז פתחתי את הג'ימייל שלי, והיה כתוב,‬
‫"'מחפש סלסלת לחם קרואטית?'"‬
‫ואתה תוהה, "נכון שזה צירוף מקרים מטורף?"‬
‫אני מדבר על איטליה כל הזמן,‬ ‫ובכל פעם שאני פותח את הטלפון,‬
‫במדיה החברתית מופיעה רק איטליה.‬
‫נופים איטלקיים,‬ ‫מתכונים איטלקיים, רגלי נשים איטלקיות,‬
‫ואני מסמן לייק על הכול, כן?‬
‫אבל בכל פעם שאני רואה‬ ‫צילומי נוף של איטליה,‬
‫תמיד יש בחור שרוכב על וספה, נכון?‬
‫האנשים עם הקטנועים הקטנים האלה‬ ‫שמזגזגים להם,‬
‫וחולמים על רוטב מרינרה, או מה שזה לא יהיה.‬
‫כן, ובכל פעם שאני רואה בחור על וספה,‬
‫אני חושב לעצמי,‬
‫"זה הומואי." נכון?‬
‫אבל כשאתה שם ואתה רואה וספה להשכרה,‬
‫אתה חושב לעצמך, "אף אחד לא ידע, נכון?"‬
‫אז שכרתי אחת, ו...‬
‫זו הייתה החוויה המשמחת ביותר בכל חיי,‬
‫כולל היום בו נולדו ילדיי. זה היה מדהים.‬
‫המצאתי סיבות לנסוע על הדבר הזה.‬
‫אמרתי, "נגמרו לנו הדלוריות.‬ ‫אני צריך לנסוע לקנות".‬
‫כעבור כמה ימים,‬ ‫התחלתי להמציא סיפור בתוך הראש שלי.‬
‫חשבתי, "זה כמו הארלי. זה אותו עיקרון".‬
‫מועדון הארלי משלי.‬
‫עוד יום חלף.‬
‫אמרתי לעצמי, "אני אקנה כזה... ברגע שאחזור".‬
‫התחלתי לחפש באינטרנט.‬ ‫"בא לי וספה כחולה? כן."‬
‫"אני רוצה עם סל?‬ ‫כן, אני רוצה שיהיה לה סל."‬
‫ואז חזרתי לארה"ב, ותוך כמה רגעים חשבתי,‬
‫"אין מצב." כאילו...‬
‫"אני אחטוף מכות למוות‬ ‫ברמזור אדום אם ארכוב על אחת."‬
‫ואז אתה מבין שהווספות‬ ‫הן הפיקלבול של עולם האופנועים.‬
‫הן...‬
‫הן פשוט כאלה.‬
‫כן!‬
‫הן רק תחליף לדבר האמיתי.‬
‫פשוט תגיד שאתה גרוע בטניס,‬ ‫חלשלוש אחד. כאילו...‬
‫אף אחד לא רוצה לשמוע‬ ‫שאתה מצטיין בספורט דמיוני.‬
‫עכשיו... "לא, אבל זה כל כך חברתי."‬
‫"כל אחד מסוגל לשחק."‬ ‫לכן אתה עושה את זה. אתה רכרוכי. עכשיו...‬
‫עשיתי משהו כיפי מאוד לאחרונה.‬
‫זכיתי לטוס עם "המלאכים הכחולים".‬
‫אני לא יודע אם אתם יודעים מה זה.‬
‫וואו.‬
‫וואו!‬
‫לאלה מכם שלא יודעים,‬ ‫זו טייסת הראווה של הצי האמריקאי.‬
‫הם מעלים מופעים‬ ‫בכל רחבי המדינה שהם פשוט מדהימים.‬
‫אלה טייסי קרב מובחרים‬
‫שטסים במטוסי קרב במרחק 50 ס"מ זה מזה,‬
‫והם עושים פעלולים אקרובטיים פראיים.‬
‫הלכתי למופע כזה, וזה היה מדהים.‬
‫ואז אחר כך, פגשתי את אחד המארגנים,‬
‫ובאופן סתמי, אמרתי,‬
‫"הלוואי שיכולתי לעלות על אחד."‬
‫הם אמרו, "כן, אתה יכול".‬
‫אז שאלתי, "מה לעזאזל, באמת?"‬
‫הם ענו, "כן, אם תבוא לפנסקולה, פלורידה".‬
‫ואז הגבתי, "אוי!"‬
‫"אוקיי." אז...‬
‫נסעתי לפלורידה. הגעתי לבסיס,‬ ‫ופגשתי את אחד הטייסים.‬
‫הבחור הזה נראה כאילו הוא עוצב במעבדה,‬
‫ואז הבינה המלאכותית פשוט שלפה אותו, אוקיי?‬
‫הוא אחד הגברים היפים ביותר.‬ ‫אני חושב עליו כל יום, בסדר?‬
‫המחשבה האחרונה שלי לפני שאני נרדם בלילה‬
‫היא על קו הלסת שלו, אז אני פשוט...‬
‫ואז אני נרדם.‬
‫אז ניגשתי אליו ואמרתי, "היי, אני טום".‬
‫והוא אמר, "אני שבע".‬
‫מה שתגיד, אבאל'ה.‬
‫אם הוא שבע,‬ ‫לא הייתי רוצה לפגוש עשר, מבינים אותי?‬
‫אז שבע אמר לי,‬ ‫"נעשה שם דברים מטורפים".‬
‫"אז אל תאכל הרבה, כי אם תאכל הרבה,‬
‫"אתה בטוח תקיא."‬
‫ואמרתי, "וואו, מה אם אקיא?"‬
‫הוא אמר, "אני אתן לך שקית קטנה,‬ ‫ותוכל להקיא לתוכה."‬
‫אמרתי, "תודה, גבר".‬
‫"מה אם אחרבן?"‬
‫הוא ענה, "אנשים לא מחרבנים".‬
‫אתה לא יודע עם מי אתה מדבר כרגע.‬
‫היינו באוויר במשך 45 דקות.‬
‫טסנו אנכית, ביצענו לולאות באוויר,‬ ‫טסנו במהירות 1.2 מאך,‬
‫ועמדנו בכוח של 7.5 ג'י.‬
‫אלה היו 45 הדקות המרגשות ביותר בכל חיי.‬
‫אבל כשחזרתי, הבנתי משהו.‬
‫הבנתי שהמדינה שלנו היא היחידה בעולם‬
‫שבה כשרואים צי של מטוסי קרב מתקרב,‬
‫יודעים שמשהו מגניב עומד לקרות.‬
‫זה רק אנחנו.‬
‫נכון? כאילו...‬
‫אנחנו שולחים אותם‬ ‫למרוץ המכוניות דייטונה 500‬
‫לפתוח את האירוע,‬
‫כדי שכל אידיוט שם יתלהב ויגיד,‬ ‫"תראו את זה".‬
‫"זה מגניב בטירוף."‬
‫אתה אומר, "כן, כאן".‬
‫אבל אם אתה נמצא במחוז הינדו כוש באפגניסטן,‬
‫ואתה רואה שבעה מטוסי אף-22,‬
‫אתה לא תגיד, "נכון, המרוץ מתקיים היום".‬
‫אתם יודעים, אתה פשוט...‬
‫וזהו זה. זה הקול האחרון שאתה תשמיע‬
‫לפני שתשמע...‬
‫ואז... הלך הכפר של אימא שלך.‬
‫טוב, אז... ארה"ב...‬
‫עכשיו...‬
‫בטח.‬
‫למה לא?‬
‫אתם יודעים, לא הקאתי ולא חרבנתי, אבל...‬
‫כשהייתי ביוסטון לפני כחודש, חרפלצתי.‬
‫זה מה שקרה.‬
‫אם הייתם עושים רשימה‬ ‫של המקומות הטובים ביותר לחרפלץ בהם,‬
‫ואני לא יודע למה שתעשו דבר כזה,‬ ‫אבל נגיד שכן,‬
‫מקום ראשון זה בשירותים.‬
‫ושם הייתי.‬
‫הייתי בשירותים ציבוריים, ועמדתי במשתנה.‬
‫פשוט עשיתי פיפי של אחר הצהריים בכיף, כן?‬
‫פיפי שנמשך משהו כמו 90 שניות,‬
‫ואתה פשוט שוקע במחשבות.‬
‫זרם התודעה משתלט.‬
‫אתה פשוט מתנתק וחושב,‬
‫"האם ציפורים אמיתיות,‬ ‫או שהן מכשירי מעקב? לא יודע."‬
‫"אלוהים, הציצים של‬ ‫אריתה פרנקלין היו עצומים",‬
‫חשבתם על זה פעם?‬ ‫כולם מדברים על הציצים של דולי פרטון.‬
‫הסתכלתם פעם על הציצים של אריתה פרנקלין?‬
‫זה נראה כאילו היא הניקה גורי כלבי ים.‬
‫זה מטורף.‬
‫אם היא לא הייתה זמרת,‬ ‫היא הייתה מלצרית במסעדה ספציפית.‬
‫מבינים אותי? אלה ציצים ברמת אחרת.‬
‫אז...‬
‫אז אני משתין... וזה נהדר.‬
‫אשתי תמיד יורדת עליי, דרך אגב.‬
‫היא אומרת, "אתה ממש נהנה‬ ‫מהתפקוד הבסיסי של הגוף שלך".‬
‫אני עונה, "תני לי לחיות את חיי".‬
‫כלומר, אני אוהב להשתין.‬ ‫אני אוהב יותר להתעטש.‬
‫אם אתה לא נהנה מלהתעטש‬ ‫באופן חסר מעצורים באוויר הפתוח‬
‫אתה חתיכת קומוניסט, בסדר?‬
‫זה מדהים.‬
‫כן, מבינים אותי?‬ ‫אין אף אחד בסביבה, ואתה פשוט...‬
‫אחד כזה, ואז אתה חושב, "מה לעזאזל?"‬
‫"אל תפנה אליי."‬
‫אני מת על זה.‬ ‫לגמור זו התחושה הכי טובה, כמובן.‬
‫אני לא אתווכח על זה.‬
‫אז לגמור זה הכי מדהים, ואז להתעטש,‬ ‫לעשות פיפי נחמד, ואז קקי חירום.‬
‫אני אוהב לעשות מתיחות במיטה‬ ‫מיד לאחר שאני מתעורר,‬
‫ואז זה מחזיר אותך לישון מיד,‬ ‫כי זה מרגיש כמו פנטניל.‬
‫לא יודע. אני מת על זה.‬
‫אני אוהב לשבת בימי ראשון על הספה‬
‫ולתפוס איזה קמט קטן בשק האשכים, מכירים?‬
‫"זה בחינם? איזה מטורף."‬
‫"הלוואי שזו הייתה היד של 'שבע',‬ ‫אבל זה מרגיש טוב."‬
‫הרבה נשים מקנאות בנו על זה,‬ ‫ולמען האמת, אין לכן על מה.‬
‫ראיתי מה יש לכן שם, ויש הרבה מה למשוך,‬
‫אז גם אתן יכולות פשוט...‬
‫למשוך את שקית הטופי הזו‬ ‫ולראות איך זה גורם לכן להרגיש.‬
‫כן, ושלא תעזו‬ ‫להרגיש חוסר ביטחון לגבי זה, בסדר?‬
‫אתן גורמות אחת לשנייה להרגיש ככה.‬ ‫לנו אף פעם לא אכפת.‬
‫גם אם יהיו שם שיניים,‬ ‫עדיין ננסה להיכנס. לא אכפת לנו.‬
‫כל מה שאני אומר זה, גבירותיי,‬ ‫אני רוצה שתצאו מפה הערב‬
‫בידיעה שלכולכן יש פות יפהפה, בסדר?‬
‫כן, בטח.‬
‫כן, בהחלט.‬
‫אז אני משתין, כן?‬
‫ובזמן שאני משתין,‬ ‫אני מרגיש משהו בקנה, מתכונן לצאת.‬
‫ואני מנומס, אז אני עושה‬ ‫את מה שמנומס לעשות.‬
‫אני... מביט סביב, ואין שם אף אחד.‬
‫אני אומר לעצמי, "הכול טוב, חבר".‬
‫"למה שלא תלחץ את זה החוצה?"‬
‫וזה מה שעשיתי,‬
‫ולא היה שום קול.‬
‫כלום.‬
‫אבל הייתה תנועה.‬
‫אז הייתי צריך לבדוק.‬
‫אתם יודעים איך צריך לבדוק?‬
‫צריך להוריד את המכנסיים עד למטה.‬
‫כמו איזה פעוט. הייתי צריך...‬
‫אז הייתי פשוט כמו פו הדוב, רק עם חולצה.‬
‫"היי".‬
‫"שלום."‬
‫הבולבול הקטן שלי מבצבץ.‬
‫"שלום."‬
‫ואז אני מסתכל לתוך התחתונים שלי‬ ‫וחושב, "כן, אני אזרוק אותם לפח".‬
‫ואז אני מנקה, ויוצא מהשירותים.‬
‫כל החברים שלי חיכו בחוץ,‬ ‫וסיפרתי להם מה קרה.‬
‫הם אמרו, "אני לא רוצה לדעת".‬ ‫ועניתי, "אני אומר לכם".‬
‫הם אומרים, "טוב, תפסיק".‬ ‫אמרתי, "לא. אתם כבר יודעים".‬
‫ותוך כדי השיחה הזו, משהו התבהר לי.‬
‫הבנתי את זה.‬
‫לא חרפלצתי.‬
‫פשוט חרבנתי במכנסיים.‬
‫כן.‬
‫כלומר...‬
‫זו הבחנה חשובה, נכון?‬
‫חרפלוץ מרמז שבעצם נפלט לי פלוץ,‬
‫אבל זה הגיע עם בונוס במתנה.‬
‫אני חרבנתי כשהמכנסיים עליי.‬
‫זה אותו העיקרון אם הייתי עומד כאן ואומר,‬
‫"נראה לי שאני הולך לחרבן עכשיו."‬
‫ואז הייתי ממשיך לדבר.‬
‫אז זה ערער לי את הביטחון העצמי, אבל חזרתי.‬
‫חזרתי ובגדול. כן.‬
‫תודה.‬
‫הרשו לי לספר לכם משהו.‬
‫זה הספיישל השישי שלי שאורכו שעה,‬
‫ואני ממש אסיר תודה על ההזדמנות הזו.‬
‫כן.‬
‫אני מספר לאנשים הרבה, וזה נכון,‬
‫שלא האמנתי שזה בכלל יכול לקרות לי.‬
‫לא חשבתי על זה אף פעם‬ ‫כשהתחלתי לעסוק בתחום הבידור.‬
‫באמת חשבתי ששיא הקריירה שלי‬
‫היה לפני שנים רבות‬
‫כשנבחרתי לעשות את הקמפיין הבין-לאומי‬ ‫בתור הפרזנטור של "סאבוויי".‬
‫עכשיו...‬
‫זה אמיתי.‬
‫זה באמת קרה לי.‬ ‫נדרשתי לעשות עשרה אודישנים.‬
‫וכשהתקשרו אליי לבשר לי‬ ‫שקיבלתי את העבודה הזאת,‬
‫עברה לי בראש בדיוק אותה מחשבה‬ ‫שבוודאי עוברת לרבים מכם כרגע,‬
‫שהיא, "אבל מה עם ג'ארד?"‬
‫ג'ארד, הפרזנטור לשעבר,‬
‫היה דמות בולטת מאוד‬ ‫בתחום הפרסום באותה תקופה.‬
‫אז באותה שיחה‬ ‫שהתבשרתי שאני הפרזנטור החדש,‬
‫שאלתי אותם, "רגע, אני מחליף את ג'ארד?"‬
‫והם ענו לי, "ממש לא".‬
‫אם אתם לא מכירים את הסיפור‬ ‫של האיש הזה, פעם הוא שקל 220 ק"ג,‬
‫והוא היה הולך לסניף הסאבווי הקרוב לביתו,‬
‫מזמין כריך הודו באורך 15 ס"מ,‬
‫ויוצא להליכות ארוכות.‬
‫ותוך כמה שנים, הוא הוריד כמעט 135 ק"ג.‬
‫אז, סאבוויי עשתה פרסומת חד-פעמית,‬ ‫והיא הייתה כל כך מוצלחת,‬
‫שהם מינו אותו לפרזנטור הקבוע.‬
‫אבל הבעיה הייתה...‬
‫שהם יכלו להשתמש בג'ארד‬ ‫רק כדי לקדם את הכריכים ה"בריאים" שלהם.‬
‫והם היו צריכים מישהו...‬
‫שנראה כמו מישהו שמסוגל לחרבן בעמידה, נכון?‬
‫כאן חבר שלכם נכנס לתמונה.‬
‫אמרתי, "רגע, ג'ארד יגיד,‬
‫"'תאכלו את כריך ההודו ואת הכריך הצמחוני.'‬
‫"מה אני אגיד?"‬
‫הם ענו, "אתה תגיד,‬ ‫'אל תשכחו שיש לנו גם כריך כדורי בשר'."‬
‫"אני יכול להגיד את זה."‬
‫אבל השאלה הבאה שלי הייתה רלוונטית יותר.‬
‫אמרתי, "רגע, ג'ארד משחק‬ ‫את עצמו. הוא ג'ארד.‬
‫"האם אני אגלם את טום,‬ ‫הקומיקאי, בפרסומות האלה?"‬
‫והם ענו, "לא, ג'ארד יישאר ג'ארד.‬
‫"אתה, טום, תשחק את אחיו העזוב‬
‫"שהוא אסון מהלך ואוכל כמו דביבון."‬
‫וחשבתי, "טוב, זה בסדר מצידי".‬
‫אמרתי, "אני משחק דמות".‬ ‫הם ענו, "כן, אתה דמות".‬
‫אמרתי, "נהדר, איך קוראים לי?"‬
‫והם ענו, "ג'רום".‬
‫עצרתי לרגע ואמרתי, "זה שם של גבר שחור".‬
‫ולעולם לא אשכח איך מנהל השיווק‬ ‫של סאבווי הסתכל לי ישר בעיניים ואמר,‬
‫"אפשר לקרוא לכל אחד ג'רום."‬
‫אמרתי, "כן, גם אפשר לקרוא לכל אחד טאנר.‬ ‫אבל זה שם של גבר לבן, נכון?"‬
‫הוא אמר, "נציף את החששות שלך מול ההנהלה".‬
‫שבועיים לאחר מכן, אני בניו יורק‬ ‫ואני מודד תלבושות בחדר ההלבשה‬
‫לקראת הצילומים לפרסומות.‬
‫הבחור הזה נכנס לחדר ההלבשה שלי ואומר,‬
‫"היי, כולם הסכימו לגבי העניין עם השם שלך."‬
‫ואני אומר...‬
‫"מה אתה אומר."‬
‫"מה השם החדש, ג'ף, ג'ייסון?"‬
‫הוא עונה, "ג'רמיין".‬
‫אמרתי, "זה עוד יותר שם של שחורים".‬
‫"יש לי גם שיני זהב בפרסומות האלה?"‬
‫הוא אמר, "כך הוחלט, תם הדיון".‬
‫אמרתי, "טוב".‬
‫ואז צילמנו פרסומות, חבר'ה.‬ ‫צילמנו כמה פרסומות.‬
‫ואז יצאנו להפסקה‬
‫והיינו אמורים לצלם עוד שש פרסומות‬
‫כדי להשיק את הקמפיין העצום הזה.‬
‫ואז, איש השיווק התפטר.‬
‫הגיע בחור חדש, והוא ביטל את הפרסומות.‬
‫קיבלתי שיחה.‬
‫אמרו, "זה נגמר. הן לא ישודרו לעולם.‬
‫"החוזה מבוטל. זה לא קורה."‬
‫ונכנסתי לדיכאון.‬
‫הרגשתי שזו הייתה ההזדמנות שלי,‬ ‫שזה חמק לי מבין האצבעות,‬
‫ושלעולם לא אקבל עוד הזדמנות כזאת.‬
‫פשוט לא ראיתי אור בקצה המנהרה.‬
‫ואז...‬
‫חלפו בערך עשר שנים.‬
‫ויום אחד הדלקתי טלוויזיה,‬ ‫והחבר הוותיק שלנו, ג'ארד,‬
‫הופיע בטלוויזיה.‬
‫אבל זו לא הייתה פרסומת לסאבוויי.‬
‫הוא הופיע בחדשות הערב.‬
‫והם דיווחו שג'ארד נידון‬
‫ל-19 שנות מאסר בגין פורנוגרפיית ילדים.‬
‫ירדתי על ברכיי. "תודה, אלוהים.‬
‫"תודה ששחררת את זה ממני.‬ ‫אני מצטער שפקפקתי בך.‬
‫"לעולם לא אעשה זאת שוב."‬
‫כי אם הקמפיין הזה היה משודר,‬
‫היו חולפות עשר שנים‬
‫שבהן היינו עושים פרסומות ביחד,‬ ‫מופיעים על שלטי חוצות יחד,‬
‫מופיעים יחד בציבור.‬
‫וביום שהחדשות האיומות האלה היו משודרות,‬
‫כולכם הייתם רואים אותי ברחוב‬
‫ואומרים, "היי, ג'רמיין!"‬
‫הייתי עונה, "מה? אני טום".‬
‫הייתם אומרים, "שתוק, חתיכת חרא שחור".‬
‫והייתם אומרים, "אתה ידעת על זה!‬
‫"אתה ידעת על זה!"‬
‫"לא ידעתי מכלום. אני לא יודע מה לומר."‬
‫"תאכלו אוכל טרי. סליחה." אז...‬
‫אני שמח שזה הסתדר.‬ ‫זה הרבה יותר נחמד.‬
‫אז תודה שבאתם, ו...‬
‫כן...‬
‫עדיין יש לי את מספר הטלפון שלו, אם תהיתם.‬
‫ניסיתי פעם לשלוח לו קישור...‬
‫לפורנו של מבוגרים.‬
‫כי חשבתי שהוא לא יאהב את זה, אבל...‬
‫היי, ידעתם שבמפרץ גואנטנמו שבקובה,‬
‫יש מתקן כליאה של הצי האמריקאי,‬ ‫עם הפושעים הכי מסוכנים בעולם,‬
‫וגם אנשים אחרים... שמעולם לא עשו דבר.‬
‫האם ידעתם...‬
‫תבדקו על זה.‬
‫האם ידעתם‬
‫שהסוהרים שם עוברים הכשרה מיוחדת?‬
‫אני יודע את זה כי הלכתי לשם.‬
‫נסעתי למפרץ גואנטנמו שבקובה,‬ ‫כדי להופיע מול הכוחות שלנו.‬
‫כן, עבור החיילים.‬
‫זה לא היה בקטע של,‬ ‫"הנה מתכנני אסון התאומים.‬
‫"למה שלא תצחיק אותם קצת?"‬
‫זה היה מטורף אם היו אומרים לי,‬
‫"תיכנס לשם ותגרום לחאלד שייח מוחמד לצחוק."‬
‫הייתי חושב, "מה נסגר?"‬
‫והוא היה מגיב,‬ ‫"אני אוהב אותו. הוא בחור מצחיק".‬
‫כשטסתי ל"גיטמו", לא רכשתי סתם כרטיס.‬
‫הייתי צריך לטוס לפלורידה,‬
‫ואז מטוס צבאי אסף אותי ולקח אותי לבסיס,‬
‫שם קיבלו את פניי‬ ‫קציני חיל ים בכירים, שהיו די רשמיים.‬
‫הם אמרו, "תודה שבאת.‬ ‫אנו נרגשים לקראת המופע שלך.‬
‫"דאגנו לך ליחידת דיור.‬ ‫תודיע לנו אם תצטרך משהו."‬
‫עניתי, "תודה רבה".‬
‫ואז הם הפגישו אותי‬ ‫עם כמה נחתים שהם קצת משונים.‬
‫והדבר הראשון שהחבר'ה האלה אמרו לי,‬
‫"רוצה לראות משהו?"‬
‫עניתי, "כן, כן, ברור, כן".‬
‫החבר'ה האלה הכניסו אותי לג'יפ,‬ ‫והם לקחו אותי לפסגת גבעה.‬
‫הם אמרו, "אתה לא אמור‬ ‫להיות כאן למעלה. זה מסווג".‬
‫עניתי, "אתם הרגע הבאתם אותי לכאן".‬
‫"כן, יש בזה משהו."‬
‫הם מצביעים על איזה בניין לבן.‬ ‫הם אומרים, "זה אגף ברמת סיכון ארבע".‬
‫"זה מה שרואים בחדשות."‬ ‫אמרתי, "וואו".‬
‫ואז הם שיתפו אותי בתובנה מרתקת.‬
‫הם אמרו לי שסוהרים שם עברו הכשרה מיוחדת.‬
‫הנחתי שהם דיברו על לוחמי אריות הים.‬
‫הם ענו, "לא, הם עוברים הכשרת התנהגות,‬ ‫ללמוד כיצד עליהם להתנהל".‬
‫"מה זאת אומרת?"‬
‫הם אמרו, "האסירים‬ ‫לעיתים קרובות מוחים על מאסרם‬
‫"על ידי השלכת‬ ‫הצואה והשתן שלהם בפנים של הסוהרים."‬
‫ולסוהרים אסור לעשות להם כלום.‬
‫מותר להם לומר‬ ‫רק שני דברים לאסיר כשזה קורה.‬
‫מותר להם לומר, "אתה רעב?"‬
‫או, "אתה צמא?"‬
‫זהו.‬
‫ואם הסוהר...‬
‫זה מצחיק כשחושבים על זה.‬
‫אם הסוהר כן מגיב באופן אחר,‬
‫הוא עלול לעמוד למשפט צבאי,‬
‫כלומר, אתה יכול ללכת לכלא‬
‫בגין זה שהגבת באופן מסוים למישהו‬
‫שהשליך צואה ושתן לפרצוף שלך.‬
‫ככה זה מרגיש להיות אבא לילד בן שש.‬
‫הבן שלי... כן, קוראים לזה‬ ‫בנייה מושלמת לבדיחה.‬
‫בגלל זה אני קומיקאי מצליח.‬
‫בטח.‬
‫יש לי שני בנים. שניהם די מניאקים, אבל...‬
‫נכנסתי הביתה לפני כמה שבועות,‬ ‫והילד שלי בן השש אמר, "היי, גבר.‬
‫"תרים אותי."‬
‫אמרתי, "להרים אותך?"‬ ‫הוא אמר, "תחזיק אותי".‬
‫כבר שנה שהוא לא ביקש ממני להרים אותו.‬
‫שאלתי, "אתה רוצה שארים אותך?"‬ ‫הוא ענה, "כן, תרים אותי".‬
‫טוב, אז הרמתי אותו.‬
‫הסתכלתי על התינוק שלי.‬ ‫"רצית שאבא ירים אותך על הידיים?"‬
‫הוא ענה, "זה מרגיש טוב".‬
‫עניתי, "גם לי, חמוד".‬
‫ורגע לאחר מכן,‬
‫אני מרגיש תחושה חמה, חודרת ומתפשטת‬
‫באזור הבטן שלי.‬
‫שאלתי, "אתה עושה עליי פיפי?"‬
‫והוא אמר, "כן".‬
‫כל כך רציתי להכות אותו באותו רגע.‬
‫כאילו ממש להכניס לו מכות, מבינים? כאילו...‬
‫כאילו...‬
‫לשבור לו את השיניים,‬
‫אבל לא עשיתי את זה.‬
‫הפלתי אותו.‬
‫שאלתי, "אתה רעב?‬
‫"אתה צמא?‬
‫"בגלל זה עשית את זה?"‬
‫הילד הזה מטורף.‬
‫הוא שונא את שמו האמיתי.‬
‫זה התחיל להתפתח לפני כמה שנים.‬
‫וכשזה צץ לראשונה, קצת נלחצתי.‬
‫אז עשיתי מה שנהוג לעשות.‬
‫התייעצתי עם הורים אחרים‬ ‫והם אמרו שזה שלב שחולף.‬
‫שאלתי, "מה?"‬ ‫הם ענו, "זה יעבור.‬
‫"זה שלב שחולף.‬
‫"הרבה ילדים לא אוהבים‬ ‫את השם שלהם. זה יחלוף עוד מעט."‬
‫זה רק שלב חולף?‬ ‫יודעים כמה זמן זה כבר נמשך? כשלוש שנים.‬
‫זה לא ממש שלב חולף.‬ ‫לדעתי זה יותר כמו דרך חדשה.‬
‫זה מה שלדעתי אנחנו נמצאים בו.‬
‫הוא נולד לשם ג'וליאן. ככה תמיד קראנו לו.‬
‫והוא נהג להגיב אליו, כי זה השם שלו, נכון?‬
‫הוא גם היה מגיב לגרסאות השונות של השם שלו.‬
‫ג'וליאן, ג'וג'ו, ג'וג'יטו, חוליאן.‬
‫והוא היה מגיב, "אה-הא".‬
‫ואז יום אחד, לפני כשלוש שנים,‬ ‫אמרתי, "היי, ג'וליאן".‬
‫הוא אמר, "אל תקרא לי ככה.‬ ‫אני שונא את השם הזה.‬
‫"כשאתה קורא לי ככה, בא לי למות."‬
‫ואני אמרתי, "אלוהים, בסדר".‬
‫אז עכשיו הילד הזה מוכן לדבר איתנו‬
‫רק אם נקרא לו בשם שהוא בחר לעצמו,‬
‫שהוא, תתכוננו...‬
‫"מורה."‬
‫האם יש שם הזוי יותר...‬ ‫כשפונים לילד קטן?‬
‫כאילו, "שלום, מורה שלי".‬
‫זה סוג של סרט אימה? כי זה מרגיש ככה.‬
‫זה מרגיש כמו הסרט הבא של ג'ורדן פיל.‬
‫שאיזה ילד שגדל וחי ביער נכנס לעיר‬
‫כדי ללכת אחרי "מורה" ולזכות בחיי נצח?‬
‫ואתה כזה, "אוקיי".‬
‫הבנתם אותי, נכון?‬
‫נכנסתי לבית שלי ושאלתי, "מורה נמצא פה?"‬
‫והוא ענה, "כן".‬
‫ועניתי, "שלום, אדוני".‬
‫ואנשים מעיזים לשאול אותי.‬ ‫הם שואלים, "אתה מודאג?"‬
‫ברור שאני מודאג.‬
‫האדם היחיד שאני מכיר שמכונה "מורה"‬ ‫הוא הרוצח הסדרתי צ'רלס מנסון.‬
‫אז כן, אני מודאג.‬
‫הוא היה מורה מחליף. עכשיו...‬
‫אחיו הגדול אוהב מתמטיקה.‬
‫הוא אוהב משחקי וידאו. הוא ילד מעניין.‬
‫ויש לו קול של מישהו שגרגר גז בוטאן.‬
‫אני לא מבין מה קורה.‬
‫הוא בן תשע, והוא נשמע כך, "מה קורה, אחי?"‬
‫ואני עונה "היי,‬
‫"איך העבודה במכרות? נחמד לך?"‬
‫הוא גם עושה שטויות לפעמים.‬ ‫אמרתי לו, "בוא נצא", הוא אמר, "טוב".‬
‫הוא בא לסלון במגפי גשם,‬ ‫תחתוני בוקסר צמודים ומשקפי מגן.‬
‫חשבתי לעצמי, "הוא על פטריות הזיה עכשיו?"‬
‫"המקום היחיד שלובשים בו‬ ‫דברים כאלה זה במצעד הגאווה, ו...‬
‫"לא, זה בסדר אם אתה כזה,‬ ‫אבל אין מצעד היום.‬
‫"אז לך להתלבש, בסדר?"‬
‫קיבלנו שני משתתפים עתידיים‬ ‫בתוכנית "המבוקשים ביותר באמריקה".‬
‫תאמינו לי, האחים מננדז הם כלום‬
‫לעומת האחים סגורה, בסדר?‬
‫לקחנו את הסוציופתים הקטנים האלה‬ ‫לבקר את אחותי בחג ההודיה האחרון בפלורידה.‬
‫ובחג ההודיה, עשינו‬ ‫מה שהרבה משפחות שם עושות.‬
‫יצאנו להליכה משפחתית, סיבוב קליל ונחמד.‬
‫ובהליכה המשפחתית הזאת, הגענו לאגם קטן.‬
‫ובאגם, היו משפחות שהאכילו ברווזים בלחם.‬
‫זה היה יפה כמו ציור.‬
‫ואני זוכר שכשהתקרבנו, חשבתי לעצמי,‬
‫"מעניין איך הבנים שלי יהרסו את החוויה."‬
‫אז ניגשנו, ואחד ההורים ראה אותי.‬
‫הוא אמר, "היי, רוצה קצת לחם?"‬
‫עניתי, "כן, תודה".‬
‫ואז פניתי למורה.‬
‫אמרתי, "היי, מורה".‬
‫"לחם?" והוא אמר, "תביא לי את זה".‬
‫ופשוט זרק את זה הכי חזק שהוא יכול.‬ ‫אמרתי לעצמי, "טוב".‬
‫ואז פניתי לאחיו. אמרתי, "בבקשה".‬
‫הוא אמר, "אני לא רוצה".‬
‫אמרתי, "מה?"‬ ‫הוא אמר, "אני לא צריך את זה".‬
‫חג הודיה שמח.‬
‫ואז הוא פשוט ניגש לשפת האגם‬ ‫ותפס ברווז מהצוואר שלו.‬
‫והחזיק אותו כאילו הוא ג'ינגיס חאן,‬ ‫בסדר? הוא כזה...‬
‫והברווז עשה קולות של...‬
‫אני מסתכל על מורה, ומורה מהנהן...‬
‫שאלתי, "מה אתה עושה?"‬ ‫הוא ענה, "אפשר לבשל אותו".‬
‫אמרתי, "לא, לא.‬
‫"אנחנו מאורגנים להיום, חבר."‬
‫הוא שאל, "אפשר לשמור אותו?"‬ ‫עניתי, "כמובן שלא".‬
‫הוא אמר, "אף פעם לא כיף איתך".‬
‫אני אמרתי, "שחרר אותו".‬
‫והוא משחרר.‬
‫ואז הסתובבתי וראיתי‬ ‫את כל ההורים האחרים מסתכלים...‬
‫אמרתי, "הוא ילד אומנה.‬ ‫הם ילדים רעים, אתם יודעים?"‬
‫אנחנו מנסים ללמד אותו להתנהג יפה, בשבילכם.‬
‫כן, טוב...‬
‫אתם יודעים...‬
‫"הוא הגיע אלינו מאוקראינה. הוא מאתגר."‬
‫הוא בלונדיני. הם קנו אותו.‬
‫הטיול הזה היה מהנה מאוד.‬ ‫עברנו בהרבה מקומות נחמדים.‬
‫לפעמים לומדים דברים כשמטיילים.‬ ‫קולטים דברים.‬
‫לפני כמה שבועות היינו באוגוסטה, ג'ורג'יה,‬ ‫שהיא הקולה זירו של הערים שלהם.‬
‫ו...‬
‫אוגוסטה די מפורסמת, אם אתם לא יודעים.‬
‫זה הבית של אוגוסטה נשיונל,‬
‫שהוא קאנטרי קלאב ומגרש גולף‬
‫שם הם מקיימים, ללא ספק,‬ ‫את הטורניר המפורסם ביותר בעולם הגולף,‬
‫עם השם המדויק לו, "האדונים".‬
‫זו בחירת שם מעניינת, במיוחד כשמדובר‬ ‫בדרום הרחוק של ארה"ב. עכשיו...‬
‫אולי הם הגו אותו אחרת כשהם נתנו לו שם.‬
‫"כן, אדוני."‬
‫אז...‬
‫לא אני זה שבחר את השם הזה...‬
‫המועדון הוקם ב-1933‬
‫על ידי מה שהייתי מכנה, לבנים מהמדף העליון.‬
‫הלבנים הכי לבנים שיש.‬
‫לבנים שהיו כל כך לבנים,‬ ‫שהם שרו שירים לבנים בזמן ההנפות שלהם.‬
‫"אני לבן"‬
‫אין קצב או לחן, זאת יותר הצהרה, מבינים?‬
‫עכשיו, המועדון ידוע לשמצה, בין היתר‬
‫עקב עבר מאוד מפלה.‬
‫הם לא אוהבים אנשים "אחרים".‬
‫אז... בילינו שם כל היום,‬ ‫והחלטתי לבדוק את זה.‬
‫בדקתי, "מתי הם צירפו‬ ‫את החבר השחור הראשון שלהם?"‬
‫ואני אתן לכם רמז.‬ ‫זה מאוחר יותר ממה שאתם חושבים.‬
‫אתם מוכנים?‬
‫בשנת 1990.‬
‫כן, הם לקחו את הזמן.‬
‫הם בטח חשבו לעצמם,‬ ‫"אולי הדברים יחזרו להיות כפי שהיו.‬
‫"לא כדאי לפעול מהר מדי.‬
‫"לא לובשים מעיל גשם רק כי מטפטף.‬
‫"מבין מה אני אומר, אחי?"‬
‫ואז בדקתי, "מתי הם צירפו‬ ‫את החברה הראשונה שלהם?"‬
‫בשנת 2012.‬
‫זה מוכיח עד כמה‬ ‫נשים הורסות לגברים את זמן האיכות שלהם.‬
‫כלומר, אתם מבינים?‬
‫הם פנו לאנשים הכי גזענים שיש במדינה שלנו.‬
‫בחורים שכל חייהם סבבו סביב‬
‫שנאת שחורים קיצונית מכל הבחינות.‬
‫וכששאלו את אותם חבר'ה,‬
‫"עם מי אתם מעדיפים לבלות..."‬
‫"עם גברים שחורים... או עם נשים?"‬
‫הם ענו, "תביאו לנו את כל השחורים שיש לכם.‬
‫"נלמד לעשות את‬ ‫לחיצות הידיים המוגזמות שלהם, מה שצריך.‬
‫"אני לא רוצה שמישהי תבלבל לי את המוח,‬ ‫בזמן שאני מנסה ליהנות ממשחק ביום ראשון.‬
‫"בוא, ג'רמיין, אני אלמד אותך‬ ‫איך עושים את זה."‬
‫"אנעץ לך יתד טי."‬
‫"מה הקטע של הריקודים?‬ ‫אתם תעשו את זה בכל פעם שתכניסו כדור לחור?"‬
‫"השגתי בירדי." בסדר, אז...‬
‫אתם...‬
‫אתם חובבים של סרטים תיעודיים?‬ ‫אתה אוהבים לצפות בהם?‬
‫כי אני...‬
‫אני אוהב אותם.‬
‫אני אוהב להיות מלא בביטחון עצמי‬ ‫שמבוסס על ידע לא מעמיק‬
‫מבלי לטרוח לקרוא, מבינים?‬
‫אבל אני כבר לא עוקב. ראיתי כל כך הרבה.‬
‫לפעמים הם די מעשירים.‬
‫ולפעמים הם פשוט משעשעים.‬
‫כלומר, הדבר הכי מצחיק שראיתי השנה‬
‫הוא סדרה תיעודית של Netflix‬ ‫שנקראת "הסיפור שלא סופר",‬
‫שמתמקדת בסיפורי ספורט, כן.‬
‫ויש שם סיפור אחד,‬
‫על בחור בשם ג'וני מנזל.‬
‫עכשיו...‬
‫אם אתם נמצאים באולם הזה‬ ‫ולא יודעים מי זה ג'וני מנזל,‬
‫אני אנצל עכשיו את זמני כדי לספר לכם.‬
‫ג'וני מנזל הוא הראשון והיחיד‬ ‫שזכה בגביע הייזמן בתור שחקן‬
‫בעונת התחרויות הראשונה שלו.‬
‫זה הכבוד הגדול ביותר בפוטבול בקולג'.‬
‫הוא מוענק לשחקן הטוב ביותר במדינה.‬
‫סטודנט שנה ב' זה אומר‬
‫שעברו רק 18 חודשים מאז שסיים תיכון,‬
‫והוא כבר הפך לדמות דומיננטית בספורט הזה.‬
‫וכשתצפו בסרט התיעודי הזה,‬ ‫אתם תגלו שהוא עשה את זה‬
‫כשברוב הזמן הוא היה מסטול ושיכור.‬ ‫כאילו, זה די דפוק.‬
‫החלק הכי טוב הוא שמראיינים את כל‬ ‫המאמנים לשעבר שלו, שהיו קשוחים ובוטים,‬
‫והם אמרו, "כן, הוא היה‬ ‫מגיע לאימון כשהוא שיכור לגמרי.‬
‫"והיינו אומרים לו,‬ ‫'ג'וני, כדאי לך מאוד לא לפשל'."‬
‫"והוא לא פישל. הוא היה מדהים."‬ ‫ואתה חושב, "רגע, מה?"‬
‫הוא שיחק בכל שבת‬ ‫במשחקים ששודרו בטלוויזיה למיליוני צופים,‬
‫כשהוא או שיכור, או מסטול או בהנגאובר,‬ ‫הולך לגבולות המגרש לרגע...‬
‫והמאמנים שלו היו אומרים לו, "ג'וני!"‬
‫והוא היה אומר,‬ ‫"קלטו את זה", שישה טאצ'דאונים.‬
‫לכל הרוחות!‬
‫"תנו לו עוד סמים. זה עובד."‬
‫הוא זכה בהייזמן.‬
‫כשהיה בשנה ב', הוא חזר, ניסה דברים חדשים,‬
‫פיזר לעצמו קצת אבקת קסמים, מבינים?‬
‫הוא התפתח. הוא שיחק מדהים.‬
‫שוב, הוא כמעט זכה בגביע פעמיים ברציפות.‬
‫ואז הוא המשיך לליגה הלאומית,‬ ‫לשחק באופן מקצועי.‬
‫אמרו לו, "תתחיל להתנהג כמו שצריך".‬
‫אז הוא אמר, "לא בא לי לשחק פוטבול יותר".‬
‫וזה כל הסיפור.‬
‫עכשיו...‬
‫מבחינתי, הסיפור שלו הוא מעבר לזה,‬ ‫כי מבחינתי, בחיי האישיים,‬
‫אני משתמש בסיפור שלו‬ ‫כדרך לשקף כמה אני התבגרתי והשתניתי.‬
‫נהגתי לשפוט אותו בחומרה רבה.‬
‫כמו הרבה אנשים.‬
‫כל מה שהם רואים זו הזדמנות מפוספסת.‬
‫אבל ככל שהתבגרתי,‬ ‫התחלתי לראות את זה מזווית שונה.‬
‫הבנתי שמדובר בהתמודדות‬ ‫עם המון לחץ בשביל בחור צעיר.‬
‫הרבה אנשים בגילי שלושים,‬ ‫ארבעים וחמישים לא מסוגלים להתמודד עם זה,‬
‫אז בטח שלא תלמיד שנה א' בקולג',‬
‫כל העניין עם הפרסום, התהילה, הכסף.‬
‫אז עכשיו אני עושה את מה שעושים כשאפשר.‬
‫אני שם את עצמי בנעליו של מישהו אחר.‬ ‫ואני יכול לעשות את זה.‬
‫פעם הייתי תלמיד שנה א' בקולג'.‬
‫לא שלטתי בפוטבול בקולג'.‬
‫הלכתי לשיעורים, ועבדתי במשרה חלקית‬
‫אצל יצרן עגלות קניות.‬
‫מקום שמייצר עגלות קניות.‬
‫זה היה מקום עבודה מגניב.‬
‫הלכתי לשם פעם ביום שני, וניגשתי לבוס שלי.‬
‫אמרתי, "נראה לי שאני אתפטר ביום שישי".‬
‫והוא אמר, "כן, הרבה אנשים מתפטרים".‬
‫אוקיי.‬
‫ביום שישי הוא אמר, "כן, סיימת".‬
‫אמרתי, "אוקיי, יופי".‬
‫ואז הוא אמר,‬ ‫"ילד, הרבה אנשים כאן אוהבים אותך.‬
‫"בוא נלך לבר בהמשך הרחוב‬ ‫ונרים כוסית לכבוד מה שתעשה עכשיו."‬
‫אמרתי, "טוב, אני קטין, אבל קדימה".‬
‫אז הלכנו. הגיעו אנשים מהמשרד.‬ ‫הם היו ממש נחמדים.‬
‫הם כתבו לי ברכות,‬ ‫הביאו לי מתנות קטנות וכאלה.‬
‫ואז אחד מהם הביא לי‬ ‫בקבוק ויסקי של ג'ק דניאלס,‬
‫וזאת לגמרי נועדה להיות מתנת פרידה.‬
‫בסגנון של, "קח את זה איתך".‬
‫ואני החלטתי שאני פשוט אשתה את זה בבר.‬
‫הברמן אמר לי שאני לא יכול.‬
‫אמרתי, "אני לא שומע אותך.‬ ‫אני פשוט אעשה את זה".‬
‫איך אני יכול לצחוק על ג'וני‬ ‫על כך שלא הצליח להתמודד עם מיליונים?‬
‫אני לא מסוגל להתמודד‬ ‫עם בקבוק אלכוהול בחינם.‬
‫תנו לי לספר למי מכם שלא שותים ויסקי.‬
‫אם תתחילו, אם תיקחו‬ ‫שלוש או ארבע לגימות מהבקבוק,‬
‫המוח שלכם יגיד,‬
‫"היי, יותר מדי נורות אזהרה נדלקו כאן."‬
‫ביפ, באפ, בופ.‬
‫ואתה אומר, "בא לי לעשות שטויות".‬
‫התחלתי לקחת עודף‬ ‫של אנשים שהיה מונח על הבר.‬
‫אמרתי, "זה שלי עכשיו, לך תזדיין".‬
‫החברים שלי אמרו, "תירגע".‬ ‫אמרתי, "אתם תירגעו".‬
‫וזה נגמר בזה שחזרתי הביתה‬
‫עם הבחורה עם הפרצוף הכי פחות מחמיא.‬
‫כן.‬
‫לדעתכם אני רע, אבל אני מדבר בכנות.‬
‫ובשביל זה אנחנו כאן.‬
‫התעלפתי, למרבה המזל.‬
‫לאלו מכם שלא התעלפו אי פעם,‬
‫ברכותיי על אורח החיים הבריא שלכם.‬
‫אבל כולנו יודעים שזה מזעזע.‬
‫כלומר, אני זוכר שהתעוררתי בבוקר למחרת,‬
‫הסתכלתי מהחלון,‬
‫וראיתי חצר שאני לא מכיר.‬
‫ושאלתי, "איפה אני?"‬
‫"ומה זה?"‬
‫ואז הסתובבתי והגרגויל הארורה הזאת הופיעה.‬
‫ופלטתי אנחת בהלה מול הפנים שלה.‬
‫מבינים? כאילו, אני כאן. ועשיתי...‬
‫והיא הייתה רגילה לזה.‬ ‫היא אמרה, "אני יודעת".‬
‫"אתה לא הראשון שעושה את זה."‬
‫היא נראתה כמו ביל בליצ'יק,‬ ‫המאמן לשעבר של הפטריוטס.‬
‫דמיינו אותו עם שיער חום עד הכתפיים.‬
‫אותם פנים, אותו גוף.‬
‫אמרתי לה, "תלבשי את הקפוצ'ון.‬ ‫אני לא רוצה לראות את זה".‬
‫ואז יצאתי משם, חבר'ה, בתחושת בושה עצומה.‬
‫כאמור, הייתי סטודנט שנה א' בקולג'.‬
‫לקחתי קורס מבוא לפסיכולוגיה.‬
‫דיברנו על בושה.‬ ‫אתם יודעים מה מלמדים על בושה?‬
‫הם מלמדים שהבושה משגשגת‬ ‫כששומרים אותה בסוד.‬
‫אם אתה מרגיש בושה בגלל משהו,‬
‫אתה צריך לספר על זה לפחות לאדם אחד‬
‫כדי לשחרר את התחושה.‬
‫אבל אם תשמור את זה בבטן,‬ ‫היא תגדל ותתעצם,‬
‫וזה יכול להשתלט עליך.‬
‫ואני זוכר שחשבתי אז כמה זה מרתק.‬
‫"אני מרגיש בושה ואני יודע מה לעשות.‬
‫"לספר למישהו."‬
‫ואז חשבתי, "על הזין שלי.‬
‫"אני אמות עם הסוד הזה...‬ ‫ואקבור אותו מתחת לפיצה."‬
‫ובזמן שעשיתי את זה,‬
‫אני זוכר שקיבלתי שיחה‬ ‫מבחור שהיה בבר באותו לילה.‬
‫הוא אמר, "היי, גבר, לאן הלכת אחרי הבר?"‬
‫ואמרתי, "הלכתי הביתה".‬
‫והוא אמר, "באמת?"‬
‫עניתי, "כן".‬
‫הוא אמר, "אני לא חושב".‬
‫אמרתי, "אני כן".‬
‫והוא אמר, "לא, אתה לא".‬
‫שאלתי, "על מה אתה מדבר?"‬ ‫הוא ענה, "אפשר להפסיק עם זה.‬
‫"אני אגיד לך מה עשית."‬ ‫ואמרתי, "טוב, מה עשיתי?"‬
‫והוא ענה, "אחי, אתה זיינת את דודה שלי".‬
‫שאלתי, "דודה שלך היא ביל בליצ'יק?"‬
‫הוא אמר, "כן".‬
‫לא ידעתי מה לומר,‬ ‫אז פשוט אמרתי, "אני מצטער".‬
‫הוא אמר, "לא, אני מצטער.‬
‫"לא הייתי רוצה לזיין אף אחת מהדודות שלי,‬
‫"אבל ביל בהחלט האחרונה ברשימה."‬
‫עברתי למריחואנה באותו יום.‬
‫לפעמים כשצופים בסרטים תיעודיים,‬ ‫זו חוויה שונה לגמרי.‬
‫זה פשוט מאיר עיניים.‬
‫נחשפים למידע שפשוט אי אפשר לשחרר.‬
‫זה פשוט נתקע בראש.‬
‫ואתה מספר על זה לאנשים.‬ ‫זה נמצא בחלומות שלך.‬
‫כלומר, צפיתי בסרט תיעודי לא מזמן‬ ‫שאם לא הייתי צופה בו,‬
‫לא היה לי מושג כמה קוקאין היטלר צרך.‬
‫שמץ של מושג.‬
‫כולם יודעים שהרייך השלישי צרך מתאמפטמין.‬
‫אתם יודעים את זה, נכון? כל הצבא הגרמני.‬
‫כולם צרכו מת'‬ ‫בזמן מלחמת העולם השנייה. דמיינו לעצמכם.‬
‫מאה אלף חיילים גרמנים‬ ‫צועדים דרך יער הארדנים.‬
‫זה אמור היה לקחת שישה ימים,‬ ‫והם עשו את זה ב-28 דקות.‬
‫זה המת'.‬
‫דמיינו לעצמכם שאתם יושבים בבקתה בבלגיה‬
‫שותים לכם חלב, אני מניח...‬
‫ואתם שומעים...‬
‫ואתם חושבים, "מה לעזאזל?"‬
‫כלומר, זה...‬
‫יצא לכם להיות ליד מישהו שצרך מת'?‬ ‫לי כן. זה מטריד.‬
‫הם לא מפסיקים לדבר.‬
‫הם רוצים לזיין הכול.‬
‫ואלה אמריקאים.‬
‫אתם מסוגלים לדמיין‬ ‫איך הגרמנים המוזרים האלה היו? פשוט...‬
‫"אני רוצה שתמצצי לי עד ש..."‬
‫"היי!"‬
‫"גונתר, תתרחק."‬
‫גם היטלר צרך מת'. זה מתועד היטב.‬
‫מה שהרבה אנשים לא יודעים‬ ‫זה שהוא קיבל קוקאין בבקרים‬
‫מהרופא האישי שלו.‬
‫ואתם חשבתם שהרופא‬ ‫של מייקל ג'קסון עבר את הגבול?‬
‫הוא נתן לו פרופופול לפני השינה.‬
‫זה סם של חובבנים, בסדר?‬
‫"אני רוצה ללכת לישון.‬
‫"אוי, לעזאזל."‬
‫היטלר היה מתעורר, והרופא שלו היה אומר,‬
‫"בוקר טוב, פיהרר." ו...‬
‫והוא היה אומר, "אה, זה מעורר!"‬
‫לפתוח את היום עם שלושה וחצי גרם קוקאין‬ ‫ולב מלא שנאה זה מטורף.‬
‫זה מה שאני באמת רוצה לדעת.‬
‫למה אני לומד על זה בגיל 46?‬
‫לדעתי כל ילד קטן צריך לדעת את זה.‬
‫ילדים בגן צריכים לבוא לספר לנו,‬
‫"אתה יודע כמה קוקאין היטלר צרך?"‬
‫אתם לא חושבים שזה‬ ‫סיפור ההרתעה הכי טוב לילדים?‬
‫אני חושב שכן.‬
‫כשהייתי ילד, אמרו, "אל תצרוך קוק".‬
‫ואם היית שואל, "למה?"‬
‫היו אומרים, "זה מה שכוכבי רוק עושים".‬
‫והיית אומר, "אה, אוקיי".‬
‫"כמו סלאש ואריק קלפטון?"‬
‫והם היו עונים, "כן, הם ערים עד שש בבוקר,‬
‫"והם מגלחים את הגוף שלהם...‬
‫"ומזיינים בחורות."‬
‫"אתה רוצה שזה מה שיקרה לך?"‬
‫ואתה תגיד, "בוז!"‬
‫יש עוד מישהו שצורך קוקאין?‬ ‫כן, מרטין סקורסזה.‬
‫ואתה תגיד, "כן, הלך לו ממש טוב בחיים.‬
‫"יש לכם דוגמה רעה?"‬
‫"לא, אין לנו."‬
‫טוב, יש את ההוא.‬ ‫אני לא יודע אם שמעתם עליו.‬
‫קוראים לו אדולף היטלר.‬
‫הוא צרך הרים של קוקאין.‬
‫דרך אגב, הוא ניהל את אותן‬ ‫שיחות מטופשות שחברים שלכם מנהלים.‬
‫רק שהוא פשוט דיבר על מלחמה.‬
‫הוא אמר, "אנחנו צריכים‬ ‫לנסוע לסטלינגרד בדצמבר".‬
‫"ולהרוג את כולם!"‬
‫"תראו את השפם שלי. גילחתי את הצדדים."‬
‫"רוצים לראות את האמנות שלי? היא די טובה."‬
‫"זה בעיקר ציורים‬ ‫שבהם אני חונק ברווזים. קלטו את זה."‬
‫"נראה לכם שמוסוליני מחבב אותי?"‬
‫אוקיי, טוב...‬
‫לא, זה צריך להיאמר. הוא היה ממש טמבל.‬
‫אבל עם מבטא מגניב. כן!‬
‫תמיד הייתה לי תשוקה לשפות.‬
‫אם אתם לא יודעים,‬ ‫חצי מהמשפחה שלי מדרום אמריקה.‬
‫הם מפרו.‬
‫נסעתי לשם, כן.‬
‫ביקרתי שם כל חיי,‬
‫והקרובים שלי באו לבקר אותי כל חיי.‬
‫ידעתם שבכל פעם‬
‫שאחד מ-288 בני הדודים שלי בא לבקר אותי,‬
‫הם תמיד אומרים את אותו המשפט בצורה שגויה,‬
‫וזה קורה כבר 30 שנה.‬
‫במהלך הביקור שלהם,‬ ‫אחד מהם יבוא אליי ויגיד,‬
‫"טומי, אני צריך להכין קקי."‬
‫ואני אגיד, "אני מבין".‬
‫מי מכם שמדבר ספרדית מבין מה קורה.‬
‫זה תרגום מילולי.‬
‫כי בספרדית אומרים, "האסר", שזה "להכין",‬
‫ולמען ההגינות כלפי כל דוברי הספרדית,‬ ‫זה בדיוק מה שאתם עושים.‬
‫אתם, למעשה, מכינים קקי.‬
‫אני תמיד מתקן מטעמי נימוס.‬ ‫"לא אומרים את זה ככה."‬
‫"אנחנו אומרים, 'אני צריך לקחת... קקי'."‬
‫והם תמיד שואלים, "למה?‬
‫"אני לא אקח את זה לשום מקום."‬
‫אמרתי, "כן, זה הגיוני לגמרי, אבל...‬
‫"אם תמשיך לומר אני מכין קקי בשירותים,‬
‫"מישהו יתקשר למשטרה, אז פשוט תקשיב לי."‬
‫תראו, אם אתם צופים במופע הזה,‬ ‫אתם דוברים את השפה העולמית.‬
‫השפה העולמית היא אנגלית.‬
‫רובכם, וכך גם אני,‬ ‫לא עשו שום דבר כדי ללמוד אותה.‬
‫פשוט נולדתם לשפה.‬
‫ושאר העולם מתאמץ כל כך‬
‫רק כדי לתקשר איתנו,‬
‫רק כדי לשתף פעולה איתנו,‬
‫ואז אנחנו לועגים להם בפנים על כך שניסו.‬
‫נכון שזה נהדר?‬ ‫כל העולם שובר שיניים, "היי, איך אומרים..."‬
‫ואנחנו נחקה אותם...‬
‫"תשמעו את האידיוט הזה."‬
‫כאילו שעשיתם משהו בחיים.‬
‫"אני לא יודע..."‬
‫"שתוק, טיפש."‬
‫הוא מדבר איזה שמונה שפות.‬
‫ואיזה כפרי אחד יגיד,‬ ‫"אתה לא מדבר כמו שצריך.‬
‫"אל תדבר כל כך הרבה."‬ ‫ואתה אומר, "כן.‬
‫"כן, מה שהוא אמר, בוודאות."‬
‫ואפשר, אם זה מה שאתם רוצים.‬
‫אתם יכולים ללעוג לאנשים‬ ‫שלא שולטים במה שאתם כן.‬
‫זה חצוף. דרך שפה,‬ ‫אתם תפגעו ברגשות של אנשים.‬
‫יודעים ממה כולם נהנים בכל מקום?‬ ‫אני נשבע, בכל מקום.‬
‫אם אתה מסוגל לדבר במבטא טוב,‬ ‫אנשים יתייחסו אליך כמו אל קוסם.‬
‫הם מתים על זה. נסו את זה בעבודה.‬
‫ביום שני, פשוט לכו לעבודה‬ ‫ותגידו, "שלום, חבר".‬
‫"אתה רוצה ביסקוויט עם התה שלך?"‬
‫מישהו במשרד שלכם יגיד, "לא".‬
‫אפשר לעשות את כל...‬ ‫אתם יכולים להסתובב ככה...‬
‫"תהיה מעוניין בקרואסון לצד הקפה שלך?"‬
‫"תהיה מעוניין לאכול בתחת?"‬
‫שיהיה, תגידו מה שבא לכם.‬
‫ואתם יכולים לעשות כל מבטא.‬
‫חוץ ממבטא אסייתי כמובן, שזה מבאס,‬
‫כי זה המבטא שהכי כיף לעשות.‬
‫אתם תמשיכו לעשות אותו‬ ‫כשאתם לבד, ועם חברים, ועם בני משפחה,‬
‫ובמקלחת, ובאוטו, ועם מאהבים,‬
‫כי אין משהו שמשתווה לזה,‬ ‫אבל אתם לא יכולים לעשות את זה.‬
‫אתם יכולים קצת. אתם יכולים להגות תו.‬
‫כמו שאפשר לגשת לפסנתר‬ ‫וללחוץ על קליד, נכון?‬
‫אתם יכולים להיות בציבור ולהגיד, "אה", ככה.‬
‫אתם יודעים...‬
‫אנשים עדיין ילחצו מזה.‬
‫הם ישאלו, "מה לעזאזל אתה עושה?"‬
‫אסור להגיד משפט שלם.‬ ‫אי אפשר להגיד, "אני רוצה..."‬
‫אתם לא יכולים.‬ ‫עשיתי רק כדי להמחיש, אבל אתם לא יכולים.‬
‫אם אתם רוצים לבלות עם אדם‬ ‫שדובר שפה אסייתית, ואתם לא אסייתים,‬
‫מה שצריך לעשות זה פשוט ללמוד‬ ‫איך לומר משהו בשפה אסייתית.‬
‫ואז אתם הוגים מילים.‬ ‫את זה מותר לכם לעשות.‬
‫למדתי קצת מנדרינית.‬
‫זה קשה, אבל הנה זה מגיע.‬
‫זה אומר, "תהרוג את הבת שלי.‬ ‫היא חסרת תועלת".‬
‫כי הם מעדיפים בנים, יודעים למה אני מתכוון?‬
‫עוד בת, השליכו אותה על העץ.‬
‫סיפרתי את הבדיחה הזאת בהונג קונג,‬ ‫והיא לא הצחיקה אף אחד.‬
‫אז...‬
‫כן, הם שונאים עצים, אבל...‬
‫אני לא יודע איך הייתי מגיב.‬ ‫יש לי בנים, אבל אני לא יודע בזכות מי זה.‬
‫בזכותי? בזכות אשתי?‬
‫היא מסוגלת להכיל הרבה...‬
‫בין הרגליים. מה שאני אומר זה...‬
‫אני מקבל מציצות,‬ ‫אבל אלה מציצות של נשואים.‬
‫הן לא כמו מציצות של חיי הרווקות.‬
‫מציצות של נשואים מזכירות לי...‬
‫יצא לכם פעם לראות כלב...‬
‫שותה מים‬
‫ביום חם‬
‫מהקערה שלו?‬
‫ואז הוא מסתכל עליכם‬
‫בין הליקוקים. מכירים?‬
‫זה כזה...‬
‫"כן, זה מרגיש טוב, זה נחמד. נחמד מאוד."‬
‫"סיימת?"‬ ‫"כן, לא רציתי לגמור. תודה, היה כיף."‬
‫אני עדיין זוכר את הימים הטובים, כן.‬
‫כן, יש לי כאן קלטות וידאו ישנות,‬
‫והתמונה קצת מרצדת, אבל אם אעצום את עיניי,‬
‫אני עדיין יכול לראות‬ ‫את המלאכיות המתוקות משנות ה-20 שלי‬
‫שהשמיעו קולות כאילו שהן נלחמות על חייהן.‬
‫אתם יודעים, פשוט...‬
‫מכירים את המציצות האלה‬ ‫שאתה על סף לעצור רק כדי לבדוק אם היא בסדר?‬
‫אתה לא, כי לא אכפת לך.‬
‫אתה כזה, "אני אוהב שאת סובלת. זה מגניב."‬
‫מה, אין לכם זיכרונות כאלה? טוב.‬
‫אני אוהב אצבע בתחת.‬
‫שיהיה ברור, אני לא רוצה‬ ‫שיתחילו לחפור בתוכי, בסדר?‬
‫אני פשוט אוהב קצת, אתם יודעים...‬
‫קצת סטיב איוקי. "מה הכפתור הזה עושה?"‬
‫קצת לגשש, לא לחדור לשטח זר.‬ ‫אתם איתי, נכון?‬
‫כן. אתה אוהב את זה, אדוני?‬
‫כן.‬
‫השפם מסגיר אותך. ידעתי שאתה בעניין.‬
‫ואתה?‬
‫לעזאזל כן, כל המתורבתים מקדימה.‬
‫שאלתי את כל החברים הקרובים שלי,‬
‫וכולם אמרו, "ממש לא.‬
‫"אני לא אוהב את זה.‬ ‫אלה שטויות של הומואים."‬
‫אז שאלתי, "טוב, האם שקלת אי פעם‬ ‫לנסות את זה עם אישה?"‬
‫זה לא הומואי.‬
‫אולי תפסיק להתנסות עם אחיך,‬ ‫חתיכת מוזר שכמוך...‬
‫"מהר לפני שאבא יחזור הביתה."‬
‫זה מה שלמדתי על סקס במהלך החיים,‬
‫למדתי שגברים ונשים, שניהם משקרים לגבי סקס.‬
‫אבל אנחנו משקרים בכיוונים מנוגדים.‬
‫גברים מגזימים במעלליהם ובאינטרסים שלהם‬
‫פשוט כי מטרת חייהם היא להרשים נשים.‬
‫זו האמת. זה טיפשי, זה פשוט וזה נכון.‬
‫וכל אישה בסופו של דבר תפגוש גבר שיגיד,‬
‫"אני אוהב הכול."‬
‫"את יכולה לדרוך לי על הביצים,‬ ‫ו... לחתוך לי את הפטמות."‬
‫"להצית את גופי."‬
‫ואז את חושבת, "אוקיי..."‬
‫"הוא נשמע כיפי."‬
‫ואז תיכנסי איתו למיטה.‬ ‫הוא ישאל, "זה מצת?"‬
‫"אני לא מרגיש בטוח. אני רוצה להתקשר ל..."‬
‫"אה, כן, בטח."‬
‫הוא חתיכת שקרן. הוא שקרן.‬
‫עכשיו, נשים משקרות באופן ההפוך.‬
‫נשים מפחיתות את המחויבות שלהן‬ ‫כשזה מגיע לסקס, אבל אני אצדד בכן.‬
‫לדעתי זה קורה מסיבה טובה מאוד.‬
‫הסיבה לכך שהרבה נשים‬ ‫מפחיתות את המחויבות שלהן‬
‫כשזה מגיע לסקס‬ ‫זה כי יש להן פחד אמיתי ומבוסס מאוד‬
‫שחלק מהגברים יביישו אותן‬
‫על כך שהן נהנות מאותם דברים שהם נהנים מהם.‬
‫נכון, גבירותיי?‬
‫טוב, יש פה איזה 30 זונות. זה מטורף.‬
‫אני צוחק.‬
‫אני צוחק. תודה על שיתוף הפעולה.‬
‫ואז אני חושב על דברים שקורים לי בחיי,‬
‫ואני מבין שהתיאוריות האלה נכונות.‬
‫אני זוכר שהיה לי שותף פעם,‬
‫ושנינו הכרנו בחורה יפהפייה בשם ניקול.‬
‫ויום אחד, השותף שלי סיפר לי,‬ ‫"שכבתי עם ניקול".‬
‫ואמרתי, "באמת?"‬
‫ואז הוא אמר משהו ממש מוזר ומגעיל,‬
‫ואני מתנצל מראש, אבל הוא אמר,‬
‫הוא אמר, "כן, גבר, הפות שלה..."‬
‫הוא גם השמיע קולות, מה שהחמיר את המצב.‬
‫הוא עשה, "מממ". הגבתי, "אה!"‬
‫הוא אמר, "הוא היה כל כך חמים ונעים".‬
‫"רציתי לנמנם שם." ואמרתי, "מה?"‬
‫הוא אמר, "כן, זה הרגיש כל כך טוב".‬
‫הוא אמר, "זה הרגיש כמו שמיכה מצופה בחמאה".‬
‫ואמרתי, "מה לעזאזל?"‬
‫ואז אחרי זה, יצאתי איתה במשך חודשיים.‬
‫יודעים למה? כי גם אני אוהב חמאה.‬
‫אז...‬
‫יום אחד כשהיינו יחד.‬
‫כנראה שחשתי חסר ביטחון, אז שיתפתי אותה.‬
‫אמרתי, "זה די מוזר ששכבת עם השותף שלי".‬
‫והיא אמרה, "מה?"‬
‫אמרתי, "כן".‬ ‫היא אמרה, "לא נגעתי בשותף שלך".‬
‫אמרתי, "באמת?"‬ ‫היא ענתה, "שום מצב". אמרתי, "אוקיי".‬
‫חזרתי הביתה.‬
‫אמרתי, "היי, גבר.‬ ‫היא אמרה שבחיים לא שכבתם".‬
‫והוא אמר, "כן, זה נכון".‬
‫אמרתי, "הייתי אמור להבין מהתיאור‬ ‫שהפות הרגיש כמו שמיכה עם חמאה".‬
‫"למה אמרת לי את זה?"‬ ‫הוא אמר, "למי אכפת" והדליק טלוויזיה.‬
‫זו הייתה כל השיחה שלנו על זה.‬
‫שנים אחר כך, יצאתי עם אישה אחרת‬
‫ודיברנו על סקס, כלומר נושא השיחה היה סקס.‬
‫והעליתי את נושא השלישיות.‬
‫שאלתי, "עשית פעם שלישייה?"‬ ‫יודעים מה היא אמרה? היא אמרה...‬
‫אמרתי, "לא שאלתי‬ ‫אם זכרת לקחת ריטלין היום".‬
‫"האם שכבת עם שני אנשים אחרים בו-זמנית?"‬
‫היא ענתה, "לא ממש".‬
‫שאלתי, "לא ממש?‬ ‫האם אחד מהם היה קטוע רגל?"‬
‫כי זה עדיין נחשב.‬
‫והיא אמרה, "זה העניין".‬
‫אמרתי, "יש עניין?"‬
‫היא אמרה, "כן, טכנית עשיתי שלישייה,‬ ‫אבל נשרפתי בשמש".‬
‫ושאלתי, "מה לעזאזל?"‬
‫היא אמרה, "הייתי באחת,‬ ‫אבל לא ממש לקחתי חלק‬
‫"כי הכוויות מהשמש הרגו אותי."‬
‫אמרתי, "זה מטורף.‬
‫"זה היגיון של נשים בלבד,‬ ‫מה שקורה פה עכשיו."‬
‫היא שאלה, "מה לגביך?"‬
‫"כן, מצצתי לארבעה בחורים,‬ ‫אבל הייתה לי פריחה,‬
‫"אז זה גם לא נחשב."‬
‫פשוט...‬
‫היא לגמרי הייתה זונה.‬
‫ו... היא מתה.‬
‫כנראה.‬
‫אתם יודעים, היו לי מחשבות‬ ‫על להרוג את אשתי.‬
‫יצא לי לדבר על זה גם. בעיקר עם אשתי.‬
‫זו אשמתה, היא התחילה.‬
‫יום אחד היינו בבית,‬ ‫והיא פשוט הנחיתה עליי שאלה.‬
‫היא שאלה, "באיזו קלות לדעתך‬ ‫אתה מסוגל להרוג אותי במו ידיך?"‬
‫עניתי, "בקלות מאוד".‬
‫היא שאלה, "באמת?"‬ ‫עניתי, "זה לא יהיה לי קשה בכלל".‬
‫היא אומרת, "לא!" ואמרתי, "כן".‬
‫"אני לא אומר שאני קשוח,‬ ‫אני אומר שאני מסוגל להרוג אותך בקלות."‬
‫עכשיו הנושא הזה צץ כל הזמן.‬
‫בכל פעם שאנחנו ביחד.‬
‫היינו בניו יורק.‬
‫חיכינו לרכבת התחתית, פשוט עמדנו שם.‬
‫ובשלב מסוים אמרתי, "הייתי יכול...‬
‫"לדחוף אותך מהרציף הזה עכשיו."‬
‫והיא הסתכלה ואמרה, "זה היה הורג אותי".‬ ‫אמרתי, "מה את אומרת".‬
‫והיא אמרה, "לא היית יכול".‬
‫שאלתי "מה?"‬
‫היא ענתה, "יש כאן מצלמות,‬ ‫ויש אנשים בכל מקום".‬
‫"אתה היית נתפס."‬
‫אמרתי, "כן, תודה על הדאגה. אוקיי".‬
‫נסענו להוואי.‬
‫היינו בטיול רגלי על קצה צוק.‬
‫והיה רגע ששמתי את ידיי על הכתפיים שלה.‬
‫ואמרתי, "אם הייתי רוצה,‬ ‫הייתי יכול לדחוף אותך".‬
‫היא אמרה, "זה היה הורג אותי".‬
‫אמרתי, "את משתפרת במשחק הזה".‬
‫אמרתי, "ברור שלא הייתי‬ ‫עושה את זה. יש סלעים.‬
‫"הגופה שלך הייתה שרועה שם.‬ ‫כל האזור היה מתמלא שוטרים.‬
‫"זה היה הורס לי את היום.‬ ‫אני לא אעשה את זה."‬
‫אמרתי, "אבל אם תסתכלי לשם,‬ ‫אני לא רואה שם סלעים.‬
‫"הגאות הייתה סוחפת אותך.‬
‫"ואז הייתי מבלה שבוע מדהים בהוואי."‬
‫ואז התנשקנו.‬
‫אני מניח שזו אהבה, נכון?‬
‫כן, אבל היא בחיים.‬
‫נכון?‬
‫כן. אנחנו ביחד, לדעתי, כבר 63 שנים, ו...‬
‫אתה מגיע לשלב מסוים שאתה אומר,‬
‫"טוב, אני אחיה כל חיי איתה, נכון?"‬
‫אבל קשה שלא לחשוב לפעמים,‬ ‫מה אם זאת הייתה מישהי אחרת?‬
‫לא יצא לכם לשחק במשחק הזה?‬
‫אתה מריץ זיכרונות ונזכר באחת, ואתה חושב,‬
‫"אלוהים, ממש התחמקתי מכדור קטלני."‬
‫אתה נזכר באחת אחרת,‬ ‫"זה היה יכול להיות מגניב".‬
‫אתה חושב על כולן.‬ ‫נזכרתי באחת לפני כמה ימים.‬
‫נזכרתי שלמדתי בחו"ל.‬
‫למדתי סמסטר במדריד.‬
‫פעם אחת, חבר שלי לכיתה,‬ ‫אמריקאי, ניגש אליי,‬
‫"אני טס לתוניסיה בסופ"ש, לצפון אפריקה.‬
‫"רוצה לבוא איתי?"‬ ‫ועניתי, "לא ממש, לא".‬
‫ואז הוא זרק לי,‬
‫"מתי תהיה לך עוד הזדמנות לראות מקום כזה‬
‫"אחרי טיסה כל כך קצרה?‬
‫"באמת כדאי לך לבוא."‬
‫הודיתי לו. אמרתי,‬ ‫"אתה צודק, אני בא". נסענו לתוניסיה.‬
‫כשנכנסנו למלון, ראינו אישה יפהפייה בלובי.‬
‫ניגשנו אליה יחד, אבל היינו ג'נטלמנים.‬
‫אמרתי, "היי, אנחנו סטודנטים אמריקאים‬ ‫שלומדים בספרד. נבלה פה במהלך הסופ"ש".‬
‫היא אמרה, "אני צרפתייה.‬ ‫אני מטיילת לבד. אני מחפשת הרואין להיום".‬
‫חבר שלי אמר, "היא שלך".‬
‫ואז הוא פשוט... הלך.‬
‫וחשבתי, "בוא נראה איך זה זורם", מבינים?‬
‫רכבנו על גמלים. ניסינו להשיג קצת הרואין.‬
‫מאוחר יותר היינו בחדר שלה.‬ ‫התמזמזנו, העניינים התחממו.‬
‫אני רוצה להבהיר משהו לכולם.‬
‫אני עצרתי אותה ואמרתי,‬ ‫"אני חייב לומר לך משהו.‬
‫"אין לי קונדום ובלי להעליב,‬ ‫אני חושב שאני צריך אחד."‬
‫היא אמרה, "אתה לא צריך קונדום".‬
‫הגבתי, "אה..."‬
‫"אוקיי." אז...‬
‫את אמרת, ואני טיפש.‬
‫אז עשינו מה שעשינו.‬
‫ואז חזרתי לחדר שלי והחבר שלי היה שם.‬
‫הוא שאל, "איפה היית?"‬
‫אמרתי, "עם הבחורה הצרפתייה.‬ ‫הרגע שכבתי איתה."‬
‫והשאלה הראשונה שלו הייתה,‬ ‫הוא שאל, "היה לך קונדום?"‬
‫ואמרתי, "לא".‬
‫והפנים שלו נפלו.‬
‫והוא אמר, "אתה עומד למות".‬
‫ועניתי, "אני באמת עומד למות".‬
‫לא ישנתי כל הלילה.‬
‫בבוקר, ירדתי לארוחת בוקר,‬
‫לארוחת בוקר תוניסאית.‬
‫הגישו שם תמרים וחומוס.‬
‫"אתה באמת מתכוון לאכול את זה על הבוקר‬ ‫ואז להוריד עם זה קפה?‬
‫"אתה הולך לחרבן כמה זיכרונות עכשיו."‬
‫אז אכלתי, חרבנתי וראיתי אותה.‬
‫היא ידעה שעובר עליי משהו.‬ ‫היא שאלה, "מה יש לך?"‬
‫אמרתי, "אתמול בלילה עשינו מה שעשינו,‬ ‫ולא השתמשנו באמצעי מניעה".‬
‫והיא אמרה, "זה בסדר".‬
‫ואמרתי, "לא, זה לא".‬
‫והיא אמרה, "זה בסדר כי אני לוקחת תרופות".‬
‫שאלתי, "למה את לוקחת תרופות?"‬
‫"יש לך איידס או משהו?"‬
‫היא אמרה, "אני לוקחת תרופות‬ ‫כדי להימנע מלעשות תינוקות".‬
‫שאלתי, "את לוקחת גלולות?‬
‫"את חושבת שאני חושש לגבי...‬ ‫להכניס אותך להיריון?‬
‫"איך תאתרי אותי בכלל?"‬
‫"את מתכוונת לכתוב מכתב?"‬
‫"ארה"ב היקרה,‬
‫"אדם שמכנה את עצמו‬ ‫'ביג דדי קיין' זיין אותי‬
‫"בצפון אפריקה."‬
‫היא אמרה, "תירגע".‬
‫אמרתי, "אני לא יכול!"‬
‫האישה הזאת הושיטה יד‬ ‫לתיק שלה ושלפה כדורים.‬
‫אפילו לא שאלתי מה הם. פשוט...‬
‫"מה זה היה, ויטמין סי?"‬
‫היא אמרה, "קסנקס.‬ ‫לקחת שלושה כדורים של קסנקס.‬
‫"ועכשיו אתה תירגע, תינוק מגודל שכמוך."‬
‫וכעבור דקה, עשיתי...‬
‫"אני רגוע."‬
‫ואז עלינו לחדר שלה,‬ ‫ועשינו סקס לא מוגן שוב.‬
‫וככה נדבקתי באיידס. לא יודע.‬
‫מעולם לא נבדקתי. ונחשו מה, חבר'ה?‬
‫אני גם לא מתכוון להיבדק, כי עדיף לא לדעת.‬
‫בשלב הזה, לי יש את זה.‬
‫לאשתי יש את זה.‬
‫לבנים שלי יש את זה.‬
‫לשבע יש את זה.‬
‫כן, בוודאות.‬
‫לביל בליצ'יק בטוח יש את זה.‬
‫אבל יודעים מה? מרגיש לי טוב להיות רזה.‬
‫אז תודה לך, איידס, ותודה לכם, מילווקי.‬
‫הייתם קהל מדהים. תודה רבה.‬
‫לילה טוב. תודה.‬
‫תרגום כתוביות: סיון שפירא‬