Downloaded from YTS.MX
Official YIFY movies site: YTS.MX
I 2011 var jeg specialagent med aflytning som speciale.
Jeg havde en sag, hvor en korrupt betjent havde stjålet stoffer
og solgte dem på de gader, han skulle fjerne dem fra.
Han vil have tre pakker mere.
Men lige midt i deres samtale begyndte de at tale om noget helt andet.
Vi har et fremragende tv-program.
Alt gik fint, men pludselig eksploderede det.
Dræb ikke projektet!
Jeg spekulerede på, om det var et stort Hollywood-svindelnummer.
I 25 år har der kun været få sager med en så speciel baggrundshistorie.
Idéen bag realityshowet P.I. Moms of San Francisco
var temmelig genial.
De er privatdetektiver og mødre, der foretager undercover-operationer,
inden de tager hjem og hjælper børnene med lektier.
Se med her.
Åh gud, det sker bare ikke.
Jeg troede, vi ville komme på reklameskilte.
Som producent havde jeg masser af fede karakterer.
Det ville blive det nemmeste show nogensinde.
Hvorfor kvinder? Du siger, de kan multitaske.
Det stemmer.
Og ingen udfordrer min autoritet.
Historien skulle handle om detektivmødrene,
men på grund af nogle få mænd forsvandt den historie.
Den blev taget fra os.
Der var konstant problemer og katastrofer.
Hvem fanden saboterede det hele?
Det skulle ikke være som Real Housewives, men det var blevet endnu værre.
Vi vidste intet om, hvad der foregik.
Nogen lyver på min scene igen!
Hold da kæft.
Hvad foregår der?
Der var så meget løgn, utroskab og psykoser.
Det var helt vanvittigt.
Vi taler om metamfetaminen.
Han vil have prøven.
Det var kaos.
Metamfetamin, detektivmødre, politikorruption,
aflytning, trusler og reality-tv.
Timeout.
Jeg hedder Lucas Platt.
LUCAS PLATT REALITY-PRODUCENT
I 2010 boede jeg i New York.
Som reality-producent var jeg ved at afslutte
første sæson af Steven Seagal: Lawman.
Ingen manuskripter, ingen stuntdubletter, ingen ekstra chancer.
Dengang var den type programmer meget indbringende.
Alle ville lave den næste Keeping Up with the Kardashians
eller Real Housewives,
og ingen kunne se en afslutning på reality-æraen.
For mit eget vedkommende elskede jeg adrenalinsuset
og de hurtige beslutninger, man måtte træffe
for at lave en times fantastisk fjernsyn.
Jeg ledte efter min næste opgave, da jeg fik en e-mail fra Lifetime.
De ville lave en serie om et detektivbureau i Bay Area,
der havde et spændende twist.
De er privatdetektivmødre.
Tak, fordi I kom. Det er fascinerende.
Hvordan begyndte du på det?
DENISE ANTOON DETEKTIVMOR
Før jeg blev privatdetektiv,
havde jeg haft forskellige jobs i den juridiske sektor.
Jeg var lige blevet mor igen, og jeg havde meget små børn,
så jeg prøvede at finde ud af, hvordan jeg kunne have en karriere,
men også være sammen med mine børn.
Så dukkede det op. Jobbet hos Butler & Associates.
Hvem bad om det?
Jeg hedder Chris Butler.
Jeg ejer Butler & Associates Private Investigations.
Vores arbejde er at finde sandheden.
Jeg sætter pris på alle her.
Det var skønt at arbejde for Chris. Han var professionel.
Han havde knækket koden til detektivarbejde ved at hyre mødre.
Så kører vi.
Det var spændende, og alle sager var forskellige.
Og det gav en følelse af styrke,
at man både fulgte børnene i skole og daginstitution,
men også arbejdede undercover,
efterforskede svindel eller overvågede en utro ægtefælle.
Det var ret fedt.
Jeg har en fortid i politiet.
Det var en meget omtumlet 10-årig karriere.
Jeg går meget langt.
Det gør jeg også her. Jeg stopper ikke.
Tester.
Så går vi.
Chris gav først indtryk af at være en forretningsmand,
men jeg kunne følge hans vision.
Og jeg tænkte, han havde en god idé.
Han prøvede virkelig at give mødre en mulighed,
og dengang ville jeg også have den mulighed.
Jeg havde arbejdet hos sheriffen, hvor jeg havde 12-timersvagter,
så mine børn var meget i institution.
Jeg gik glip af fødselsdagsfester og højtider.
Det her nye job var ikke bare mere fleksibelt,
jeg elskede det med det samme.
Fordi jeg var ude i felten, jeg var på farten,
og jeg arbejdede med skønne kvinder fra forskellige baggrunde.
Der var mange kvinder på kontoret.
Der var Michelle, Charmagne og Ami.
Men der var også en mand.
Han hed Carl Marino.
Han var tidligere politimand.
Han var blevet ansat,
fordi man somme tider behøvede en mandlig partner
eller en mand i en bestemt sag.
I starten sagde vi, at han var tiltrækkende.
Han lignede en model.
Vi fandt ud af, at han var interesseret i skuespil
og havde småroller på tv.
-Find en anden at flirte med. -Det er min kæreste, narrøv!
Det var spændende, at han også havde det kørende.
Chris begyndte mere at se Carls vej,
og det skyldtes nok i høj grad skuespillet.
Chris søgte altid rampelyset,
og vi vidste godt, at han ville brande detektivmødrene
og få både os og ham i medierne.
Velkommen, Chris Butler og tre af hans detektivmødre,
Denise, Michelle og Charmagne.
Hvorfor kvinder?
Du siger, de kan multitaske. Hvad mener du?
Da jeg skiftede til kvinder, altså detektivmødrene,
kom der mere sammenhold.
Mere omsorg og hjælpsomhed, og det giver mere tilfredse kunder.
Da jeg havde set indslaget i Dr. Phil,
fløj jeg straks til Californien for at møde Chris og detektivmødrene.
Jeg var vild med tanken om
at vise disse kvinder fælde kriminelle sammen.
Jeg kunne lide Lucas fra starten. Han virkede skøn.
Han var meget interesseret i showet og vores historie,
men jeg sagde, det ikke måtte blive som Real Housewives.
Din dumme kælling! Ud…
Reality-tv viser det værste i mennesker.
-Jeg giver dig tæsk. -Stop!
Hvis det skulle handle om intern strid og den slags, var jeg ikke interesseret.
Mødrene havde bekymringer om programmet,
men jeg forsikrede dem om, at vi ikke efterspurgte strid eller drama,
kun gode sager og personlige historier.
Da Lucas henvendte sig om programmet og ville have mig med i det,
ville jeg slet ikke indblandes i det.
Ami slog mig som en, som havde været igennem nogle traumatiske ting,
men klog og beslutsom
og et godt menneske, som ville gøre sig godt på tv.
Jeg kommer fra nogle hårde kår,
og Lucas sagde, at mine ar på sjælen kunne indgå i programmet.
Så jeg ville vise andre kvinder, at man kan overleve,
at man kan klare sig, uanset hvad folk siger.
Efter det første møde med detektivmødrene tænkte jeg, at det var et sikkert hit.
De er velformulerede og sjove og kloge.
Det bliver en fed serie.
THERESA MOORE-KING PRODUKTIONSLEDER
Jeg hedder Theresa Moore-King.
Jeg var produktionsleder på P.I. Moms.
Hvis der er problemer med produktionen, med mandskab, tidsplan, lokationer, penge,
er det min opgave at løse det.
Så du er den reelle chef?
Okay.
Klart.
Lifetime troede fuldt og fast på showet.
De vidste, at mulighederne var uendelige.
Der kunne være spinoffs i New York, Chicago eller Atlanta.
Mulighederne stod åbne.
Men gnisten skulle antændes i San Francisco.
JOANNA PERNIA PRODUKTIONSCHEF
For et realityshow var det en stor produktion.
Der var tre kamerahold, mange lokaliteter og en masse forskellige elementer.
Budgettet var omkring fire millioner dollars for otte afsnit,
hvilket er et velvoksent budget,
men kun hvis man får alt det, der skal til for at lykkes.
Før optagelserne begyndte, tog jeg hen på Butlers kontor,
og der sad en fyr i receptionen, Carl Marino.
Han passede telefonen, mens de andre spiste frokost.
Han tog fat i mig og sagde, at han følte meget stærkt,
at han burde være en af hovedpersonerne i serien.
Carls argument var, at fordi han havde spillet med i serien Trauma…
Ventrikulære sammentrækninger, nok for meget grøn te.
…ville hans fans, især kvinder,
se P.I. Moms kun på grund af ham.
Det var fuldstændig uhæmmet selvglæde.
Jeg forklarede ham, at showet hed P.I. Moms,
og han var ikke mor.
"Beklager, men tv-stationen har besluttet, at det er Chris og mødrene, og kun dem."
Så jeg tænkte: "Han er ude af billedet. Vi er klar."
Den første optagelsesdag var ekstremt spændende.
De filmede os, mens vi trænede, og mens vi arbejdede på nogle sager.
Jeg håbede, at det kunne inspirere andre kvinder.
"Du kan også klare det her job.
Vi er almindelige mennesker, der laver noget fedt, og det kan du også."
Jeg havde det så sjovt. Jeg elskede det. Vi var en familie.
Vi var ligesom Charlies Engle, fordi vi var så forskellige, men stærke.
Jeg tænkte bare, at jeg havde masser af fede karakterer.
Det ville blive det nemmeste show nogensinde.
Blev det så det?
Det er på dette tidspunkt, det hele tager en uventet drejning.
Jeg er journalist, og en dag fik jeg et interessant tip.
En pr-kvinde havde skrevet til mig.
"Du ved det måske ikke, men der er en gruppe af privatdetektiver,
som også er husmødre."
"De optager en ny realityserie for Lifetime."
"Vil du med på en efterforskning, mens de ikke filmer?"
Og jeg kunne virkelig lugte en god historie.
Det var en typisk utroskabssag.
Klienten troede, at hendes forlovede var utro.
Så inden de blev gift, ville hun sikre sig, at han var god nok.
Jeg steg ind i minibussen med detektivmødrene.
Denise sidder nedsunket i passagersædet, mens videokameraet kører.
Jeg elsker detektivhistorier, så jeg var meget spændt.
Det er et spændende job.
Jeg håbede, det ville skinne igennem i artiklen.
Se der!
Det er ham.
Få minutter senere drønede den forlovede ud af indkørslen og kørte væk.
Charmagne stod på speederen.
Biljagten var i gang.
Han kørte hen til et pænt frokoststed.
Se!
Men han havde en ung brunette på passagersædet.
De stoppede lige foran vores bil. Denise filmede det.
Han er utro, folkens.
Og dermed var sagen lukket.
Jeg ser ikke realityshows, men det virkede som et spændende program.
Mødrene var sympatiske. Butler var en interessant karakter.
Det kunne ikke gå galt.
Men pludselig kom der en e-mail,
der totalt ændrede mit perspektiv på historien.
Det var fra en ved navn Ronald Rutherford.
"Jeg skriver af ren venlighed.
Det vil være en fejl at udgive artiklen om detektivmødrene og Chris Butler.
Chris har narret dig."
"Den sag, du var med til, var iscenesat.
Alle medvirkende var ansatte eller skuespillere."
"Jeg kender ikke dine planer for artiklen, men jeg håber ikke, den skal udgives."
"Tak. En bekymret borger."
Det var helt vildt,
for jeg havde ikke haft mistanke om, at det var iscenesat.
Jeg var vred over at blive udnyttet og brugt som en brik i et spil.
Men jeg tænkte også, at hvis Chris Butler ville gøre det her mod et lokalmedie,
hvorfor så ikke også mod et realityshow?
Jeg måtte tale med folkene bag serien.
KAN VI MØDES?
For i sidste ende spekulerer alle over, hvor falsk reality-tv er.
Pis. Vi har et stort problem.
Hvis der kom en historie ud om, at showet var iscenesat,
ville det ødelægge os.
Jeg forklarede ham, at det hele var fuldstændig ægte,
og jeg gjorde det klart, at alle sagerne var ægte.
Han sagde, at de gjorde alt for at lave et realityshow om ægte sager og mennesker.
Jeg værdsatte, at han var åben overfor mig,
og jeg troede på ham.
Den første e-mail til Diablo Magazine…
Pete fortalte mig om denne Ronald Rutherford,
og det gjorde mig bekymret,
fordi det var tydeligt, at nogen prøvede at ødelægge serien.
Det var lidt ironisk at antyde, at vi havde falske sager,
for på det tidspunkt var et af problemerne med serien,
at vi ikke havde nok sager.
Lucas fortalte, at Chris havde overdrevet, hvor mange sager han arbejdede på.
Så jeg blev hentet ind for at finde sager til detektivmødrene.
Jeg skaffede faktisk kunder til Chris.
Og da vi begyndte optagelserne, så jeg Chris som det svage led.
Drej snart til venstre.
-Men jeg vil til højre. -Det er fint. Den finder en ny rute.
Jeg kunne ikke afgøre, om han var gådefuld, genert eller noget andet,
men jeg var bekymret, fordi stille, tavse, akavede personer på reality-tv
er døden.
Sagde du lige det?
Men det kunne løses, fordi mødrene var store personligheder,
og deres historier var så interessante,
og jeg vidste, at hvis vi fokuserede på dem, ikke ham,
kunne det blive stort.
Hyggeligt at møde jer.
-Vil du se, hvad jeg har lavet? -Ja.
I en af scenerne ville Ami have en tatovering.
Det var en metode til at bearbejde personlige traumer.
Jeg ville benytte lejligheden til at fortælle min historie til kameraet.
Interview med Ami, klar.
Jeg satte mig, og Lucas sagde:
"Fortæl mig om din søn."
Da min søn var 13 måneder,
lod jeg en anden passe ham.
Men min søn blev overfaldet, hvilket forårsagede hjerneskade,
og nogle år senere døde min søn.
Han var noget særligt.
Det var første gang, jeg rigtig havde talt med nogen om det, inklusive min familie.
Det var så svært, og det krævede meget af mig.
Før optagelserne vidste jeg det ikke.
Det var meget følelsesladet, for i mine øjne var Ami bare benhård.
Da jeg hørte den historie, tænkte jeg: "Wow, noget så stort og alvorligt?"
Det var fedt, at showet beskæftigede sig med sådan noget.
Efter vi havde filmet den scene, tog optagelserne fart.
"Detektiver uden licens" var en af vores idéer.
Detektivmødrene skulle slå til mod privatdetektiver uden licens
ved at give dem en opdigtet sag og så knalde dem.
"Du skal ikke gøre det her uden tilladelse."
Tv-stationen, mig, producenterne, syntes alle godt om ideen.
Hvis han drejer til venstre, kan du følge efter ham.
-Så kan jeg komme op bag dig. -Okay.
Lucas og tv-holdet havde allerede filmet alt vores hårde arbejde,
Denises undersøgelser, Michelles benarbejde og kontakt til ham.
Så nu skulle vi bare afsløre ham for at lukke sagen
og have en fantastisk episode til serien.
Til den sidste scene skulle Michelle og jeg møde
den uautoriserede privatdetektiv i Walnut Creek.
Jeg var på mit kontor og ventede på et opkald fra producenterne.
Klokken 10, intet.
Også klokken 11.
Heller ikke klokken 12.
Lucas gik hvileløst rundt.
Jeg så bare undrende til.
Vi var bange for, at han ikke dukkede op.
Så produktionsholdet bad Michelle om at ringe til ham igen.
Og endelig tog han den…
…og sagde: "Jeg kommer ikke. Jeg er blevet advaret."
Min første tanke var: "Hvem fanden har saboteret det hele?"
Jeg var simpelthen…
…rasende.
Jeg ville ikke bare lade det ligge.
Vi måtte finde lækket.
Måske kom de skøre Ronald Rutherford-mails også derfra.
Så jeg ringede til den uautoriserede detektiv.
Jeg sagde: "Du har ret. Du var ved at blive filmet,
men vil du være sød at ringe til ham, der ringede til dig,
og lade os høre stemmen?"
Det gjorde han.
Han ringede op.
Den ringede nogle gange,
og til sidst tog nogen telefonen.
Hallo?
Jeg kunne ikke tro det.
Ronald Rutherford var Carl Marino.
Jeg var rasende.
Indeni tænkte jeg: "Du er en forpulet idiot."
"Hvorfor fanden gør du det?"
Det gav ingen mening.
Han saboterede showet og optagelserne,
men han ville også være med.
Det var naivt af ham at tro, han kunne være med i showet.
Jeg havde et højspændt møde med Chris,
hvor jeg sagde til ham, at hvis han ville have et show,
måtte han fyre Carl og få ham væk.
Chris sagde, jeg bare skulle glemme det, som om det var et mindre problem.
Jeg var chokeret.
Det overraskede mig, at Chris ikke gik amok på Carl.
Det var helt…
Det var vanvittigt.
Min eneste forklaring var, at de var kærester.
Ellers ville man vel fyre ham,
når han opfører sig så frygteligt?
Efter samtalen med Chris talte jeg med tv-stationen om, hvad vi gjorde med Carl.
De besluttede, at de ville sende et advarselsbrev til ham.
Carl fik besked om, at han ikke måtte tale om showet.
Du må ikke ødelægge vores sager. Du er ikke med i det.
Vi håbede, at det ville stoppe.
Det gode var, at tv-stationen tog sig af det.
Det dårlige var, at de nu holdt skarpt øje med os.
Der var mere pres på Lucas for at få skub i tingene.
DU BLIVER FILMET
Efter tv-holdet opdagede, at Carl forstyrrede sagerne,
gik noget skævt hos Chris.
Gider du lægge kameraet og sætte dig ned?
Han virkede afskåret fra os.
Vi vidste ikke, hvornår han var til stede.
Han kørte bare sit eget løb.
Han havde åbenbart andre ting kørende, som havde forrang.
Efter vores første møde fortalte Lucas, at han vidste, hvem der stod bag mailen.
"Carl Marino har saboteret sagerne."
Lucas sagde, Carl var ude af billedet.
Men han havde åbenbart flere hemmeligheder til mig.
"Det er svært at fortælle det her,
men mr. Butler er involveret i alvorlig kriminalitet lige nu."
"Butler sælger store mængder marihuana
sammen med andre stoffer, Xanax og steroider,
som er blevet konfiskeret af Contra Costa County Task Force."
"Chefen for indsatsstyrken stjæler stoffer fra razziaer
og giver dem videre til Chris, og så giver han dem til mig."
"Jeg har ikke solgt noget og ønsker det heller ikke."
"Jeg er ikke narkohandler, og jeg vil ikke indblandes i det her."
Det var en fuldstændig overvældende besked.
Det begyndte med, at jeg blev inviteret til
at skrive en blød artikel om et realityshow.
Nu bliver jeg ledt ind i noget,
der lyder som en farlig sammensværgelse med stjålne stoffer
og korrupte betjente, der får dem tilbage på gaden,
efter de er blevet konfiskeret.
Nu var det meget større end noget, jeg kunne dele med Lucas.
Det var ikke bare en fingeret sag til et realityshow.
Det var alvorlig kriminalitet.
Jeg skrev sammen med Carl og opfordrede ham til at kontakte politiet.
Men han vidste ikke, hvem han kunne stole på og bad mig om hjælp.
Min telefon ringede, og det var en journalist ved navn Peter Crooks.
Han fortalte mig om en sag,
der muligvis omfattede politikorruption,
Han sagde, vi skulle tale med en person, der hed Carl Marino.
Jeg arrangerede et møde med ham på statsanklagerens kontor efter lukketid.
Jeg sagde: "Carl, hvorfor er vi her?"
Så begyndte han at tale om Chris Butler, politikorruption,
narkohandlere, en realityserie,
Dr. Phil, Peter Crooks,
detektivmødre, marihuana, metamfetamin.
Alle mulige ting.
Jeg stoppede ham og bad om timeout.
Jeg rystede på hovedet.
"Måske er det alderen, men min hjerne kører ikke helt så hurtigt som andres."
Jeg forstod intet af det.
Men det ændrede sig.
Et halvt kilo pot. Lige midt på bordet.
Carl sagde, han skulle sælge det for Chris, og han kunne ikke undslå sig.
Der var tydeligvis noget om snakken, for marihuanaen lå lige foran mig.
Jeg vidste, jeg måtte gøre noget.
ROBERT BLEHM SPECIALAGENT
Min opfattelse af reality-tv er,
at jeg ikke tror, det er virkelighed.
Jeg er mere til true crime.
Vi blev bedt om at bruge Carl
til at opbygge en sag mod Chris Butler og den korrupte betjent.
Så vi lavede en plan for at få Chris til at nævne narko.
Vi mødtes med Carl og gav ham mikrofoner på.
Sidder de godt? Er alt i orden?
Jeg er nervøs, men vi arbejder også undercover, så det er lidt det samme.
Men det er noget andet at gøre det mod sin chef.
Sådan.
-Held og lykke. -Tak.
Carls mikrofon sendte på en frekvens, der var på min politiradio,
så jeg kunne lytte med på, hvad der foregik.
CHRIS: Hvad sker der?
CARL: Jeg solgte den pakke, jeg havde.
CHRIS: Sådan!
CARL: Han vil have tre pakker mere.
CHRIS: Sig ja til det.
Så snart jeg hørte det,
vidste jeg, at nogen skulle i fængsel.
Men jeg havde ikke haft en sag som den her i mine 25 år.
CHRIS: Han identificerede din stemme. Jeg havde lyst til at skyde mig selv.
Du må droppe det med tv-stationen, for de er klar til at stoppe serien.
Jeg mister mit show.
Så lukker firmaet, og jeg har intet tilbage.
Ingen karriere.
Jeg ligner ikke en filmstjerne. Jeg ser sådan her ud.
Det var underligt.
De var mere interesserede i, at Carl ødelagde serien end i stofferne.
CHRIS: Jeg forstår, hvorfor du gjorde det, for hvis det var mig,
havde jeg nok gjort det samme.
Men måske havde jeg tænkt mig lidt mere om.
Dræb ikke projektet!
Da vi lavede de første operationer,
vi sagde det selvfølgelig ikke, men vi kiggede på tv-programmet
for at se, hvad der foregik.
Jeg bemærkede, der var mange politibiler. Det var underligt i sådan en søvnig by.
Det var sært, at det lokale politi dukkede op under optagelserne.
De sad bare og så på.
Det lå i luften, at der var noget galt med produktionen på det tidspunkt.
Hvad foregår der her?
På det tidspunkt følte jeg, at det hele var ved at briste.
Men vi havde én sag, der var vores chance for at redde serien.
SAVNET PIGE
East Bay-parret er overbevist om, at deres teenagedatter er i fare.
Den 15-årige bliver anset som bortløben.
En rigtig pige, der var savnet. Det føltes som en stor sag.
Forældrene opdagede, hun var væk mandag morgen,
uden nogen advarsel eller anledning,
kun medbringende en computer, lidt tøj, 20 dollars og en rygsæk.
Det hele balancerede på en knivspids,
og Lucas sagde: "I gør det. I finder hende og redder showet."
Der blev brugt enorme ressourcer.
Der var helikoptere i luften for at finde hende.
Hvad angår tv-vinklen på det,
så er det dejligt at kunne følge nogle spor og have en masse historier,
men i sidste ende ville vi virkelig gerne finde pigen og få hende tilbage.
Hendes forældre har fortalt, hvad de ved, til politiet.
Nu venter de.
Kort efter fik jeg et opkald.
"Du tror fandeme ikke på det her."
"Carl har fundet den forsvundne pige."
Endnu engang dummer han sig totalt.
Vi var vrede.
Jeg havde nær givet en af producenterne noget beroligende,
for hun ville myrde ham.
Det viste sig, at Chris først havde sendt Carl ud for at lede efter pigen,
før han gav opgaven til detektivmødrene, men Carl arbejdede videre på egen hånd.
Jeg tænkte, at han ville arrangere det sådan,
så han blev filmet, når han fandt hende og genforenede hende med familien.
Carl ringede til politiet, men han lod ikke mødrene overtage sagen.
Producenterne bad os om at møde op et bestemt sted,
fordi vi mente, pigen kunne være her.
Jeg ville først finde Carl, konfrontere ham og give ham tørt på.
Da jeg kom derhen, var det et gigantisk kaos.
Der var røde og blå blink overalt.
Folk råbte ad hinanden,
og tv-holdet råbte op, men den forsvundne pige var der ikke engang.
Men sørme om ikke Carl var der, midt i det hele.
Han var fast besluttet på at få sine 15 minutters berømmelse.
Jeg tænkte, at han var en kæmpe egoist.
For Carl vidste, hvor hun var,
men sagde det ikke til nogen, før han selv fik gavn af det.
Hvor dum er du lige, hvis du tror, de skubber os ud,
og så bliver du stjernen i showet?
Hvem tror du, du er?
Det skulle ikke være som Real Housewives, men det var blevet endnu værre.
Kæmpe kaos og skænderier.
Hvordan kom vi hertil?
Tv-stationen ville have en krisesnak.
De havde investeret hundredtusinder af dollars i showet,
og de var rasende.
Vi fik at vide, at hvis der gik mere galt,
så trak de stikket.
CHRIS: Vi taler om metamfetaminen. Vi er klar nu.
Han vil have prøven.
CARL: Hvis han kan lide det, køber han det.
Lige efter sagen om forsvundne pige
hørte vi Chris nævne, at han havde halvandet kilo metamfetamin til salg.
-Det afgjorde sagen for os. -Vi vidste, at det måtte stoppes.
Det næste skridt var
at arrangere en handel mellem den korrupte betjent, Chris, og Carl.
Vi gav Carl mikrofoner på, gav ham 10.000 dollar i kontanter
og instruerede ham til at tage hen til detektivbureauet for at møde Chris.
Hvad så?
Kom herhen. Lad os se gysserne.
Det er godt nok meget!
Det øjeblik, hvor Chris tog pengene fra Carl og talte dem…
Cirka et halvt kilo.
…og metamfetaminen blev givet til Carl…
Jeg får lige det her væk.
Når det sker, er det slut.
Vi fik dig.
En privatdetektiv, der er forbundet til en korruptionsskandale, indgik en handel.
Har du gjort noget galt?
Med udsigt til syv tiltaler,
en stribe fældende beviser og en mulig livstidsdom,
besluttede Chris Butler at indgå en handel.
Kors i skuret! Hvad skete der lige?
Chris er lige blevet anholdt for at sælge narko.
Jeg var helt blæst bagover.
Jeg var hjemme, da jeg hørte, at Chris Butler var blevet anholdt.
Jeg fattede ikke, at det skete.
Chris var min ven,
så da han kom på tv i fangedragt, føltes det trist og skræmmende.
Jeg hørte, at Chris Butler var blevet anholdt, og så var det slut.
Tv-stationen sagde: "Fuck det. Vi er færdige her."
Jeg samlede alle på produktionskontoret, tv-holdet, mødrene,
og så… fortalte jeg det.
Jeg græd, da jeg fortalte dem det.
Jeg havde det forfærdeligt med, at jeg havde udsat dem for alt det.
Til ingen nytte.
Chris og Carl stjal det fra os.
De satte deres egne ønsker over alle andres,
og rigtig mange mennesker blev påvirket af det show.
Mange tænker nok, at det bare var et tv-program,
men vi brændte virkelig for at dele vores historier
og hjælpe andre kvinder frem.
Så var det slut. Det blev taget fra os.
Da vores show blev aflyst,
mistede jeg muligheden for at dele min historie.
Det var en af grundene til, at jeg var så skuffet,
fordi jeg havde åbnet mig og havde delt så meget for første gang,
og måske kunne jeg have påvirket nogen,
hvis min historie kom ud, og jeg delte det med resten af verden.
Han forstår ikke, hvad han stjal fra mig.
Chris, har du idéer til reality-tv?
Undskyld mig.
CHRIS BUTLER ERKLÆREDE SIG SKYLDIG I
NARKOSALG, AFPRESNING, RØVERI OG ULOVLIG AFLYTNING.
HAN BLEV IDØMT OTTE ÅRS FÆNGSEL.
Efter oplysningerne om Chris Butler kom frem,
knoklede jeg løs en weekend og skrev en artikel på 10.000 ord.
SANDHEDEN OM DEN KORRUPTE PRIVATDETEKTIV
Mediedækningen var voldsom,
og det forsynede Carl med eksplosivt materiale.
Jeg har altid været et menneske, der ville tjene og hjælpe andre.
Jeg anede ikke, hvordan jeg ville gøre det eller hvornår.
Jeg vidste, hvor stofferne kom fra, så jeg måtte gøre noget.
Endelig gik det op for mig.
Nu forstod jeg det.
Jeg troede, de var kærester.
Nu forstod jeg endelig,
at Carl kunne udnytte Chris på grund af hans kriminalitet.
Nu forstod jeg det.
På trods af alt det, Carl havde gjort, blev han hyldet som en helt,
fordi han gik undercover, og det var Carls store øjeblik.
Hvis du ikke havde gjort noget, hvad var der så sket?
Måske var der sket et mord.
Mødrene blev angrebet og latterliggjort og bagvasket.
Du siger, at kvinderne ville på den røde løber med Kardashians?
Jeg tror, alle de involverede
drømte om at være med i Access Hollywood hver aften
og tjene en million.
Detektivmødrene fik meget kritik, fordi serien var navngivet efter dem.
Det var ikke Chris Butler-showet. Eller Carl Marino-showet.
Det var detektivmødrene.
Så jeg tror, folk har antaget, at detektivmødrene var involveret i sagen,
og det er fuldstændig forkert.
Folk kaldte os bedragere, falske, narkohandlere og alt muligt,
og vi blev slet ikke hørt.
Men Carls 15 minutters berømmelse fortsatte,
da han blev hovedperson i en serie.
Kommissær Kenda fra Colorado Springs Politi.
Efter at have lavet en masse reality-tv genkender jeg en bestemt type,
som har en form for følelsesmæssigt hul
lige midt i sjælen.
Og de føler virkelig,
at tilbedelse fra fans vil udfylde det hul.
Det var måske det, der skete for Carl.
Man skulle tro, at når han fik så stor succes med sin serie,
ville vi heppe på ham,
men når det skete på den måde,
kan jeg simpelthen ikke.
-Var han god i serien? -Nej.
Han ødelagde os og fik al opmærksomheden.
Han fik det, han ville.
To minutters pause. Jeg smutter et øjeblik.
Alle bliver her.
-Du tager ikke Carl med herind. -Nej!
Jeg smadrer det røvhul.
Tekster af: Jesper Østergård Samson