Downloaded from YTS.MX
Official YIFY movies site: YTS.MX
14. HELMIKUUTA 2013
28 astetta, 41 minuuttia, 30 sekuntia.
Joskus tapahtuu asioita, jotka kiinnittävät kaikkien huomion.
Muistan kovan kiireen päästä paikalle.
Halusimme saada katsojia tälle jättiuutiselle.
Paikalla oli kameraväkeä, kirjeenvaihtajia, kuvajournalisteja.
Porukkaa oli veneissä, ja helikopteri pörräsi ilmassa.
Halusimme tietää kaiken.
Amerikka halusi tietää kaiken.
Kolme, kaksi, yksi. Se on aivan allamme.
Voi paska!
Näemme nyt ensi kertaa ahdinkoon joutuneen risteilyaluksen,
josta on tullut kelluva katastrofialue.
ENSIMMÄISET KUVAT ALUKSELTA
Katsokaa tuota.
Kuvasimme helikopterista kannella makaavia matkustajia,
jotka muodostivat sanan "apua".
Mitä h****a risteilyaluksella oikein tapahtuu?
Loppupäässä vauhti alkaa kiihtyä.
Rakastamme risteilyjä.
Ruoka, uima-allas, vesiliukumäki.
Mitä muuta voi haluta? Kaikki oli upeaa.
Se oli tosi hauskaa. On ihana unohtaa todellinen maailma.
Meillä oli hauskaa. Ajattelimme: "Tämä on mahtavaa!"
Sitten valot sammuivat.
Voi luoja.
Kaikki ihmettelivät: "Mitä hittoa?"
Yli 4 000 ihmistä on jumissa aluksella,
joka lilluu merellä.
Tuhansien matkustajien unelmaloma muuttui painajaiseksi.
Tilanne paheni nopeasti.
Voi jukra.
Kaikki ajattelivat vain omaa etuaan.
Se oli kamalaa.
Yhtäkkiä tajusimme: "Hitto, alus on tulessa."
Nyt mennään.
Voi luoja, me uppoamme.
Tulipalo ei ollutkaan ongelma, vaan ne pahuksen vessat.
Kahvilan lattialla on paskaa ja kusta.
Vessa vetää vain tietyn määrän.
Se oli kelluva petrimalja.
Voi luoja.
Pelastakaa meidät! Apua!
Se oli hitaasti etenevä painajainen, jota ei voinut pysäyttää.
Haluan pois tältä laivalta.
MÖNKÄÄN MENI: KAKKARISTEILY
Hei.
Kuulin risteilystä ensimmäisen kerran, kun morsiameni soitti ja sanoi:
"Perheeni lähtee risteilylle. Lähdetään mukaan."
"Kaikki on hoidettu."
Oli helppo vastata myöntävästi.
MIHIN SEILAAMME?
Olisimme kaksi päivää merellä.
Sitten pysähtyisimme Cozumeliin Meksikossa.
Sitten taas kiva päivä merellä paluumatkalla Galvestoniin.
Siitä tulisi upeaa.
Minua hermostutti,
sillä viettäisin paljon aikaa morsiameni isän kanssa.
Olin juuri pyytänyt hänen tyttärensä kättä.
Toivoin tietenkin hänen pitävän minusta.
Halusin, että hän on innoissaan tulevasta vävypojastaan.
Risteilyn ainoa tarkoitus -
oli viettää aikaa tyttäreni Bekahin kanssa.
Olin juuri eronnut, ja se oli vaikeaa aikaa.
Isä on paras ystäväni.
Kaipasin häntä ja halusin viettää aikaa hänen kanssaan.
Ehdottomasti.
Tuolla on laivamme.
Näyttää rakennukselta.
Risteilyaluksen kokoa ei tajua ennen kuin seisoo sellaisen edessä.
Aivan kuin pilvenpiirtäjä olisi kyljellään ja kelluisi.
Se on valtava.
Upeassa sisääntuloaulassa on kaartuva portaikko ja kattokruunuja.
Täällä on pelihalli.
Tervetuloa kasinolle.
Yhtäkkiä olet suuressa salissa, jossa on rajattomasti ruokaa.
Teatterissa voi nähdä live-esityksiä.
Yhtäkkiä olet kannella, jossa on jättimäisiä shakkinappuloita.
Ihmiset pitävät hauskaa porealtaassa.
Kaikkialla on jotain tekemistä.
Olin menossa naimisiin. Juhlimme polttareitani.
Täytyy varoa, etten vahingossa vilauta.
Juttelimme asiasta ja päätimme, että risteily olisi hauska tapa juhlia.
Olin todella innoissani. Risteily olisi täydellinen.
Veimme tavarat hyttiin ja menimme suoraan baariin.
HÄTÄTILANTEESSA...
Meidän piti mennä turvallisuusinfoon,
mutta muistan ajatelleeni: "Emme tarvitse sitä."
"Tieto kokoontumisasemasta on tuskin tarpeen."
Halusimme bilettää.
Otetaan selfie.
ENSIMMÄINEN PÄIVÄ
Aluksen torvea soitettiin,
ja ajattelin: "Nyt alkaa upea loma!"
Olin tosi innoissani.
Ensimmäiseksi haimme drinkit ja menimme ulos kannelle.
Istumme juttelemaan appeni kanssa, jotta hän huomaa, että olen hyvä tyyppi.
Olimme auringossa koko päivän juoden cocktaileja.
Se oli mieletöntä.
Muistan kävelleeni baaritiskille,
ja yhtäkkiä katon läpi kuuluu ääni.
Se oli joku iloinen brittinainen.
"Heipä hei, Jen tässä. Olen tosi innoissani!"
Hän oli mahtava.
Hyvää iltapäivää. Tervetuloa upealle Carnival Triumph -alukselle.
Jen oli Triumphin ääni.
Jen. - Jen.
Hän on loma-Barbie.
Kaikki mukaan. Tulkaa pöydän ääreen.
Saisinko musiikkia? Aloitetaanko?
Rakastin työtäni.
Rakastin kaikkea siinä.
Pidin aidosti matkustajista.
Ihmiset tulevat risteilylle viettämään mukavaa lomaa.
Minun roolini on auttaa heitä saavuttamaan se.
Siinä kaikki. Ihmiset haluavat pitää hauskaa.
Kaunis päivä Carnival Triumphilla. Toinen päivä.
Kyse ei kuitenkaan ole pelkästä hauskanpidosta matkustajien kanssa.
Laivassa on kaksi eri maailmaa.
Meillä oli noin 1 200 miehistön jäsentä kaikkialta maailmasta.
Vartuin Neuvostoliitossa -
enkä voinut kuvitella työskenteleväni risteilyaluksella amerikkalaisten kanssa -
huutaen "jihaa" ja nauttien siitä.
Ne ovat täysin vastakkaiset universumit.
Se on amerikkalaista bisnestä.
Vieraat tulevat nauttimaan, ja sinä tulet tekemään töitä.
Keittiössä tehdään töitä vähintään 70 tuntia viikossa,
joskus enemmän.
Aluksi se oli minulle vaikeaa.
Kun tulin Intiasta, en ollut tottunut tekemään niin kovasti töitä.
Toisaalta pidimme myös hauskaa.
Risteilyaluksen miehistön keskuudessa on tosi hauskaa.
Aluksella harrastetaan paljon seksiä.
Hitto vie! Niin paljon seksiä, ettet halua edes tietää.
Kaikki on rankkaa ja hauskaa.
KOLMAS PÄIVÄ
Cozumeliin tulo oli upeaa. Paikka on värikäs ja musiikki soi.
Meidät toivotettiin tervetulleiksi.
Olimme siis valmiina jatkamaan hauskanpitoa.
Muistan, että Rebekah loiskutteli vedessä leikkien, nauraen ja pitäen hauskaa.
Se oli täydellisen upeaa.
Kun hän on iloinen, minäkin olen.
Meillä oli hauskaa.
Tulin toimeen appeni kanssa, ja söimme hyvää ruokaa.
Söimme itsemme ähkyyn.
Joimme Cozumelissa enemmän kuin laivalla.
Ne olivat ehdottomasti unelmieni polttarit.
Kun kävelimme laivalle, tajusimme, että meillä on enää yksi päivä.
Kotimatka alkaa.
Kaikki oli täydellistä siihen asti. Parempaa ei olisi voinut toivoa.
En muista, miten palasin laivaan.
Saatoin ryömiä, tai ehkä minut kannettiin. En muista sitä.
Jätimme itsekunnioituksemme Cozumeliin.
Heti kun pääni osui tyynyyn, sammuin.
NELJÄS PÄIVÄ
Muistan avanneeni silmäni, ja ympärillä oli pilkkopimeää.
Mietin: "Mitä oikein tapahtuu?"
Ääni tulee katossa olevasta kaiuttimesta,
jota vain tuijottaa.
Sitten yhtäkkiä kuuluu: "Alfa-tiimi, alfa-tiimi."
Alfa-tiimi.
Huomio, alfa-tiimi.
Kun heräsin yhtäkkiä, ajattelin ensimmäisenä: "Haluan vettä."
"En voi hyvin. Tuo ääni on todella kova."
"Sammuttakaa se."
"Voisiko joku sammuttaa sen?"
Minua hermostuttaa. En tiedä, mitä alfa-tiimi tarkoittaa.
En ollut omassa hytissäni, kun hälytys soi.
Sellaista sattuu.
Tyyppi, jonka hytissä olin, työskentelee konehuoneessa.
Hän hyppäsi sängystä ja puki haalarit päälleen.
Ajattelin: "Jotain on tekeillä."
Olin keittiössä yövuorossa.
Luulin, että kyse on harjoituksesta.
Muutaman sekunnin päästä näin, että altaan viemäristä tuli savua.
Kaikki ihmettelivät: "Mitä hittoa?"
Menin komentosillalle -
ja heti kun astuin sisään, tiesin, että jotain vakavaa oli tapahtunut.
Ihmiset puhuivat puhelimiin ja radioihin, ja hälyttimet soivat.
Ihmiset juoksivat ja paukuttivat ovia. Paniikki oli ilmeinen.
Tulkaa ulos!
Ajattelin: "Voi luoja, tämä on kuin Titanic. Me uppoamme."
"Missä on kokoontumisasemamme?"
Laitoin pari radiota päälle,
jotta kuulisin komentosillan tapahtumat.
Kuulin, että paloryhmä kutsuttiin kannelle 0.
Mikään määrä harjoittelua ei valmista... Oloni oli turta.
Minun ei ehkä pitäisi myöntää tätä, mutta en osaa uida.
Kun pääsimme allaskannelle,
näin ensimmäisenä näyn, joka on syöpynyt mieleeni.
Laivan isosta punaisesta savupiipusta -
löi esiin liekkejä.
Silloin todella heräsin -
ja totesin: "Hitto vie, alus on tulessa."
Kapteeni tuli paikalle ja sanoi: "Konehuoneessa on tulipalo."
Kaikki olivat: "Mitä?"
"Uppoaako laiva? Haemmeko pelastusveneet? Onko tämä yleinen hätätilanne?"
Tulipalo laivalla on pelottavampi kuin tulipalo maalla.
Se voi levitä kaikkialle, eikä sille voi mitään.
Palomiehet eivät tule pelastamaan.
Seisoin paikoillani -
ja odotin, että kapteeni kertoisi, mitä on tekeillä.
Hän sanoi: "Yksi kuudesta dieselgeneraattorista syttyi tuleen,
mutta tulipalo on sammunut."
"Jäljellä on vielä viisi generaattoria. Kaikki on siis hyvin."
Vastasin siihen: "Selvä, minun pitää kertoa matkustajille."
Tilanne on täysin hallinnassa.
Kokoontumisasemilla ei tarvitse odottaa.
Voitte palata hytteihinne nukkumaan tai hakea kahvia ja aamiaista.
Ei siis syytä huoleen, eikä kokoontumisasemilla tarvitse odottaa.
Se oli rauhoittavaa.
Sanoin morsiamelleni: "Kaikki järjestyy."
"Haetaan kahvit."
Taidan ottaa cream caramelin.
Sitten valot sammuivat.
Vau. - Tämä on aivan kuin sillä risteilyllä.
Yhtäkkiä komentosilta pimeni.
Kaikki sammui.
Yhtäkkiä oli pimeää.
Mitä helvettiä tapahtuu?
On täysin pimeää. En näe mitään.
Sitten kuulimme, kun ilmastointi sammui.
Sähkökatkon aikana mikään ei toimi,
alkaen pikkujutuista kuten teen, kahvin tai paahtoleivän valmistamisesta -
aina aluksen käyttövoimaan asti.
Teknisesti ottaen me vain kelluimme paikoillaan vedessä.
On selvää, ettei alusta voi ohjata.
Muistan epävarmuuden tunteen. En tiennyt, mitä tapahtuu.
Olin kauhuissani.
Avasin kännykkäni lähettääkseni viestin kihlatulleni -
ja tajusin nopeasti, ettei kännykkäkään toiminut.
Sähkökatkoja on ollut ennenkin.
Insinöörit tekevät jotain ja saavat sähköt toimimaan.
Ajattelin, että konehuoneen jäähdyttyä he menevät sisään -
ja käynnistävät laitteet uudelleen.
Tunnin päästä kaikki on taas entisellään.
Sillä välin mietin: "Mitä voimme tehdä?"
"Mitä kiireellisiä ongelmia voimme ratkoa?"
Eräs oli tietenkin valaistus.
Hätävalot kuitenkin toimivat,
joten se ei ollut iso ongelma. Ilmastointi...
Jos on sisällä, voi mennä ulos kannelle.
Sekään ei ollut paha ongelma.
Sitten joku tajusi, että vessat eivät toimineet.
Niihin tarvitaan sähköä.
Vessaa ei voi siis huuhdella.
Kun matkustajia on tuhansia, se on vakava ongelma.
Meidän piti laatia toimintasuunnitelma.
Aluksi harkitsimme laidan yli pissimistä.
Miehille se on helppoa, mutta ei naisille.
He voivat pudota mereen.
Puoliksi vitsinä sanoin:
"Suihkussahan voi pissiä."
Se vaikutti toteuttamiskelpoiselta vaihtoehdolta.
"Kuulostaa hyvältä."
"Tehdään niin."
"Pissataan suihkuun."
Mitä tulee isoon hätään...
Se oli ehdottomasti hankalampi ongelma kuin pissahätä.
Seuraa tärkeä tiedotus.
Kuten varmaan jo tiedätte, vessoja ei voi huuhdella.
Siitä on tulossa ongelma.
Hitto, muistan tuon.
Meillä on suunnitelma.
Jos teillä on pissahätä,
voitte tehdä sen suihkussa.
Isoa hätää varten -
toimitamme punaisia pusseja -
kaikkiin laivan vessoihin.
Pyydämme tekemään ison hädän punaiseen pussiin -
ja viemään sen käytävillä oleviin roskiksiin.
Kiitos kaikille. Palaan asiaan, kun saamme lisätietoa.
Mitä helvettiä?
Siis mitä minun pitää tehdä?
Anteeksi kuinka?
Ei käy.
Mitään sellaista en tee.
Ajattelin: "Missä maailmassa oikein elämme?"
Ei voi olla totta.
En voinut kuvitella oudoimmissa unissanikaan,
että näen päivän, kun joudun kakkaamaan punaiseen pussiin.
Se oli kamalaa, mutta ainoa vaihtoehtomme.
Kaki muovipussiin,
sido pussi ja laita se roskikseen. Sitten ne hävitetään alakannella.
Se oli nerokas suunnitelma.
BIOVAARA
Heti kun näin punaiset pussit, ajattelin: "Ei käy."
"Ei."
"Ai punaiseen pussiin? Ei onnistu."
Aloin heti ottaa ripulilääkettä.
KELLO 10:31
Carnivalin pääkonttorille piti kertoa, mitä aluksella tapahtui.
Onneksi satelliittipuhelin toimi.
Minun vastuullani oli pitää yhteyttä maihin.
Kun kuulin Triumphin tulipalosta,
menin heti kriisimoodiin.
Pitää muistaa, että risteilyalus on maailman suurin kone.
Kun asiat menevät pieleen, kyse ei ole pikkujutusta.
Hätätilanteen sattuessa -
ensimmäinen askel on antaa asiasta lyhyt lausunto -
ja jakaa se medialle.
Jotain sellaista kuin:
"Carnival Triumphin konehuoneessa oli tulipalo."
"Alus on ilman käyttövoimaa, ja yritämme korjata vian."
Emme kertoneet, että vessat eivät toimi.
Medialle annetaan tarvittavat tiedot eikä enempää.
CNN:n uutistoimitus kuuli Carnivalista ensimmäisen kerran -
lehdistötiedotteen kautta.
Sen mukaan Triumphilla oli ollut tulipalo.
Palo oli rajattu.
Jotkut asiat eivät toimi, mutta enimmäkseen kaikki on ok.
Ajattelin: "Hitto vie, tämä on CNN."
"Käsittelemme presidentin puhetta, Irakia, Pjongjangia ja Vatikaania."
Paavin eroaminen on kunnon juttu.
Risteilyuutinen aiheutti aluksi silmien pyörittelyä.
Tästä ei tule juttua.
Paikallismedioissa ehkä tartuttiin juttuun,
mutta ei valtakunnallisella tasolla.
Carnivalin risteilyalus Triumph ajelehtii...
Olin kotona, kun puhelimeni soi. Se oli työkaverini.
"Kuulitko tulipalosta Carnival Triumphilla?"
Vastasin: "Ei, en ole kuullut mitään."
"Tyttäreni on laivalla isänsä kanssa."
Minua alkoi välittömästi ahdistaa ja pelottaa.
En saanut häntä kiinni.
En voinut puhua hänelle.
Yritin hätääntyneenä saada tietoa siitä, mitä aluksella oli tapahtunut.
Kyseessä oli lapseni.
En tiennyt, onko hän ok.
12-vuotiaasta on pelottavaa, jos ei voi kertoa äidille,
mitä tapahtuu ja miltä se tuntuu.
Sitä haluaisi molempien vanhempien halaavan ja pitelevän sinua,
eikä se ole mahdollista.
Keskipäivän aikoihin yritimme viettää aikaa -
niin "normaalisti" kuin voimme.
Aurinko porotti kuumasti,
ja yritimme löytää kylmää vettä.
Tutkimme laivaa yrittäen saada selville,
mistä saisimme syötävää ja juotavaa.
"Miksi hitossa baari ei ole auki?"
Laivan sisällä tilanne oli pahempi.
Ilma tuntui tukahduttavalta, koska se ei virrannut yhtään.
Tunsin yhtäkkiä oloni melkein klaustrofobiseksi.
Minulle tuli tunne,
ettei minulla ole koskaan elämässäni ollut niin kova pissahätä.
Sanoin: "Minun on pakko päästä pissalle."
"Voiko joku tulla mukaani?"
Laivalla oli pimeää, joten kaverin piti tulla turvaksi.
En halunnut mennä yksin, se oli liian pelottavaa.
Yksi matkustajista sanoi: "Näytän, mitä pitää tehdä."
Irrotimme pelastusliivin merkkivalon,
ja hän käski meidän kaataa siihen limua. Kastuessaan valo syttyy.
Pissatessa diskovalot olivat siis koko ajan päällä.
Se oli hyvin outo kokemus.
Tämä ei taida olla normaalia risteilyllä.
Sitten sanoin: "Minun pitää huuhdella itseni."
Se oli kamalaa. - Aika ällöä.
Oikeasti? Voi luoja.
KELLO 13.27
Puoli kahden aikoihin -
konehuoneen lämpötila oli viimein laskenut.
Palo- ja turvallisuusryhmät pääsivät sisälle tutkimaan,
mitä konehuoneessa oli tapahtunut.
Silloin konepäällikkö huomasi,
että tilanne oli paljon vakavampi kuin aluksi luultiin.
He palasivat ja kertoivat,
että tuli oli polttanut kaikki laivan päävirtakaapelit.
Ei ollut siis toivoakaan saada sähköjä toimimaan.
Se siitä sitten.
Olo oli toivoton. "Mitä me nyt teemme?"
Pääkonttori aikoi ottaa yhteyttä Progresoon Meksikossa,
jossa oli lähin satama,
ja pyytää hinaajaa vetämään meidät satamaan.
Kuulimme uudesta suunnitelmasta:
"Meidät hinataan takaisin Progresoon huomenna."
Nyt ei siis ole aika käyttää roskista vessana.
Päätin pysyä lujana.
"En aio käyttää punaista pussia."
"Selviän tästä."
KELLO 17.58
Illan hämärtyessä ensimmäisen päivän loppupuolella -
ja yön ollessa käsillä -
tajusimme, ettei hyteissä voi nukkua kuumuuden takia.
Olemme kelluneet 9, 10, 12, 13 tuntia.
Kuinka monta? Kello on kuusi. Noin 12–13 tuntia.
Ihmiset alkoivat raahata patjoja kannelle.
Lähdimme kanneltamme,
toimme patjat ylös ja makasimme käytävällä.
Vieressä makasi ventovieraita, joille ei muuten olisi jutellut.
Ajattelin itsekseni: "Tästä ei hyvää seuraa."
Halusimme päästä nukkumaan. Päivä oli ollut henkisesti raskas.
Halusimme vain herätä, nähdä Meksikon rantaviivan -
ja hypätä rannalle juomaan margaritaa.
Kun heräsin, ajattelin: "Voi paska."
"Missä helvetissä Meksiko on?"
VIIDES PÄIVÄ
Hyvää huomenta, hyvät naiset ja herrat.
Toivottavasti saitte nukuttua viime yönä haastavista olosuhteista huolimatta.
Hinaaja saapuu tänään kello 12.00. Palaan asiaan pian.
Seuraavana aamuna kaikki oli toisin.
Menin alemmille kansille -
ja näin, haistoin ja tunsin tautisen ilman.
Tässä ovat pahamaineiset kakkapussit.
Varmaan täynnä ulostetta.
Sitten oli ruoka.
Aamulla heitin pois kaiken helposti pilaantuvan ruoan -
ja aloin tehdä voileipiä. Sipulia, tomaatteja, mitä vain löytyi -
3 000 nälkäiselle matkustajalle.
Tuo on ruokajono, tai kaksi neljästä ruokajonosta.
Jouduimme jonottamaan kaksi tuntia.
Sitten näimme, mitä olimme jonottaneet.
Se oli vettynyt tomaatti-salaattivoileipä.
Se oli iso muutos ensimmäisestä päivästä, kun ruokaa oli kaikkialla.
Oli jäätelökoneita ja pizzaa.
Mitä nuo ovat? - Savoiardi-keksejä.
Otan pari niitä.
Kiitos.
Yhtäkkiä tärkeintä oli selviytyä. Kaikki ajattelivat vain omaa etuaan.
Ruokaa kahmitaan mahdollisimman paljon.
Haluan yhden hampurilaisen.
Ne, jotka ottivat kymmenen, voivat antaa ne takaisin. Haluan vain yhden.
Hamstraus oli naurettavaa.
Ihmiset kahmivat kaiken ja veivät sen pieniin leireihinsä.
Se sai minut ajattelemaan, että nyt nämä amerikkalaiset -
saavat tuntea, millaista oli elää diktatuurissa.
Siellä tällainen on normaalia eikä yllätä ketään.
Niin. Tervetuloa Neuvostoliittoon.
Tämä on kuin slummi. Ihmisiä nukkuu kaikkialla.
Ihmiset laittoivat lakanoita tuolien päälle -
muodostaen telttakaupunkeja.
Kaikilla oli kiire saada kansituoli. Oli kiskomista ja tappelua.
"Tämä on minun alueeni ja minun porukkani."
"Älä yritä mitään."
Sitä näki paljon.
GPS:n mukaan olemme F-kirjaimen kohdalla. - Joo.
Koska olemme fakissa.
Luultavasti.
KELLO 13.43
Yhtäkkiä katsomme ulos ja näemme toisen aluksen.
Kiitos!
Olin varma, että he pelastavat meidät.
Eräs sisaraluksista, Legend, oli lähellä.
He pysähtyivät auttamaan meitä.
Etupäässä kyse oli ruokatarvikkeista.
Logistisesti ja turvallisuussyistä -
on mahdotonta siirtää 4 500 ihmistä aluksesta toiseen.
Se on massiivinen toimenpide.
Veneet lasketaan,
pieni määrä ihmisiä hyppää kyytiin,
vene menee toiselle alukselle, he nousevat pois ja tämä toistetaan.
Hän rikkoi sen.
Voi luoja...
Se ei ole mahdollista.
He ottivat meistä kuvia,
aivan kuin olisimme friikkishow merellä.
He juhlivat eivätkä lakkaa tanssimasta.
He tanssivat YMCA:ta, ja minä popsin täällä ripulilääkettä.
Olemme kuin näköalapysähdys heidän risteilyllään.
Aivan.
Vau. Ovatpa he lähellä.
Siitä sai alkunsa ahaa-elämys, ja mietimme:
"Saisimmeko wifi-signaalin toiselta laivalta?"
Yritimme päästä mahdollisimman lähelle napataksemme kännykkäkentän.
Kaikki ovat kannella -
pidellen puhelimia ilmassa saadakseen kenttää.
Saako joku signaalin?
Signaali alkoi löytyä.
Ajattelin: "Tämä voi olla huono juttu."
Ihmiset yrittävät soittaa kotiin tai kenelle tahansa kertoakseen,
että ovat jumissa keskellä merta ilman virtaa -
paskoen punaisiin pusseihin.
Soitin heti äidilleni.
En pysty edes kuvailemaan tunteitani, kun näin hänen nimensä puhelimessani.
Kerroin sähköistä ja punaisista pusseista.
Kerroin, että kaikki oli menossa pieleen.
En olisi uskonut kuulevani, että Rebekah kakkaa punaiseen pussiin.
Se on kuin jostain kauhuleffasta.
Jos aluksella tapahtuu tällaista, miksei sitä ei uutisoida?
Perheenjäsenet alkavat ottaa yhteyttä CNN:ään.
He kertovat uutistoimituksille yksityiskohtia,
joita ei mainittu lehdistötiedotteessa.
Hetkinen, eivätkö vessat toimi?
Jotain tarpeiden tekemisestä pusseihin, en halua edes...
Silloin aloimme tajuta: "Tässä on ainesta juttuun."
Yli 4 000 matkustajaa ja miehistö -
viettivät viime yön jumissa risteilyaluksella Meksikonlahdella.
Näin erään miehen vaimo, joka on laivalla,
kuvailee tilannetta.
Sähköt ovat poikki. Tarpeet tehdään ämpäreihin ja pusseihin.
Yhtäkkiä aluksen olosuhteista alkoi ilmaantua juttuja.
Neljän päivän huviristeilystä on tullut painajainen.
4 200 ihmistä kelluu paikoillaan vedessä.
Jestas, miten se on mahdollista?
Nyt kun salaisuus paljastui,
se on kuin vierivä lumipallo, jota ei voi pysäyttää.
Varastot ovat vähissä,
ja tunteet käyvät kuumina, kun matkustajat odottavat pelastajia.
Aina kun merellä sattuu katastrofi, seuraan sitä.
Se on työtäni.
Kuulin jutusta paikallisuutisista, ja hiukseni nousivat pystyyn.
"Mitä oikein tapahtuu? Tämä on järjetöntä."
He ovat maksavia matkustajia.
Carnival on maailman suurimpia risteilyvarustamoja.
Se on globaali miljardiluokan bisnes.
Tiesin, että viime vuosina -
heidän aluksillaan oli ollut tulipaloja.
Savun haju alkoi levitä -
lähes 300 metriä pitkään Carnival Splendor -alukseen.
Kun näin uutisen Carnival Triumphista,
kiinnostukseni tietenkin heräsi.
Silloin olimme vielä toiveikkaita,
että saamme ihmiset nopeasti kotiin.
Sitten sain puhelun maista. Suunnitelmaa piti muuttaa.
He kertoivat, että sähköjen katkettua -
alus oli ajelehtinut yli 100 merimailia.
Emme olleet enää lähelläkään Meksikoa.
Uusi suunnitelma oli viedä kaikki Mobileen Alabamaan.
Siihen menisi ainakin pari ylimääräistä päivää.
Olin aivan epätoivoinen.
Oletko tosissasi? Se on täydellinen katastrofi.
Kuulimme, että menemme Mobileen Progreson sijaan.
Ihmiset raivostuivat.
Se oli kuin isku naamaan. - Jep.
Vielä kolme päivää tätä samaa. Olot eivät taatusti parane.
Virtsa alkoi haista. - Niin.
Vessat alkoivat haista.
Viemärit eivät vetäneet.
Suihkut täyttyivät,
ja neste vain lillui siinä menemättä mihinkään.
Silloin tajusimme, että olemme pulassa.
Kun Jen ilmoitti matkan kestävän vielä pari kolme päivää,
ajattelin: "En tiedä, kestänkö sitä."
"Minun on pakko päästä -
vessaan isolle hädälle."
No niin. Jahti käynnissä.
Alan etsiä vessaa.
Laivalla kiersi huhu,
että jossain oli toimivia vessoja.
Toimivatko vessanne? - Ei.
Ei, meidänkään eivät toimi.
Okei.
Jokaisen vessan kohdalla -
avasin oven: "Ei, tämä ei toimi." Sitten seuraava: "Ei."
"Tuo on ällö. Se ei toimi."
Minun oli pakko mennä kakalle.
Löysin yleisen wc:n ja menin sisään.
En ole eläessäni nähnyt mitään niin kuvottavaa.
Kakkakasoja oli peitetty vessapaperilla -
ja sitten taas kakattu sen päälle.
Sitä oli monta kerrosta.
Se oli kuin lasagne.
Miehistö on siivonnut kannet kolme, neljä ja viisi.
Voit mennä sinne vessaan.
Hienoa. Kiitos.
Toimivan vessan löytäminen oli helpotus,
mutta myös vähän noloa tulevan puolisoni sukulaisten kanssa.
"Hei, haluat varmaan käydä kakalla."
"Löysin toimivan vessan. Toivottavasti olet ok."
"Käytitkö jo punaista pussia?" On tosi outoa jutella sellaisesta.
Carnivalin laivoilla pidetään hauskaa.
Meitä miehistön jäseniä ohjeistetaan luomaan -
"hauskoja, ikimuistoisia kokemuksia."
Baari siis päätettiin avata, ja juomat olivat ilmaisia.
Olin ehdottomasti baarin avaamista vastaan.
Ihmiset sekoavat.
Hei! He alkoivat jakaa viinaa ilmaiseksi.
Olimme: "Tämä on mahtavaa."
"Ilmaisia juomia. Menoksi."
Jess! - Vihdoin jotain menoa.
Onhan se jotain. - Risteilyllä pitää olla hauskaa.
Ilmaista viinaa. Mennään.
Ihmiset veivät juomia kaksin käsin takaisin hytteihin.
Se oli hullua, kiireistä ja humalaista.
"Anna nyt vain ne juomat."
Kaikki sujui hienosti.
Mutta sitten ihmiset alkoivat virtsata laivan laidan yli.
Ajattelin: "Voi hitto."
Punaisia pusseja heiteltiin pelastusveneisiin.
Joku heitti kakkapussin,
ja tuuli puhalsi sen takaisin -
alemmalla kannella istuvan päälle.
Tyyppi oli: "Mitä vittua?"
Vieressämme telttakaupungissa oli vastanainut pari.
He harrastivat seksiä tuolilla aivan edessäni.
He eivät peittäneet itseään lakanalla.
Siinä he vain olivat.
Ihmiset alkoivat humaltua ja syntyi tappeluita...
Se oli pelottavaa.
Isän tehtävä on suojella, enkä voinut tehdä mitään.
Se oli...
Sitä tuntee itsensä pieneksi.
Kaikki se hässäkkä ympärillä, eikä sille voi tehdä mitään.
Se oli pakko saada loppumaan.
"Sulkekaa baari."
Se oli pieni voitto.
Saimme pitää vähän hauskaa, mikä vei ajatukset pois todellisuudesta.
Olemme hylättyinä merellä.
KELLO 15.01
Olimme todella innoissamme, kun hinaajat vihdoin saapuivat.
Tiepalvelu saapui vihdoin.
Se tarkoittaa, että liikumme.
Loppu oli näkyvissä.
Alus näyttää menevän tuohon suuntaan.
Tämä estää peräpäätä heilumasta.
Se luultavasti pakittaa. Jep, se pakittaa selvästi.
Mutta kun hinaajat alkoivat vetää meitä,
alus kallistui.
Tämä kallistuma näyttää hullulta videolla.
Olimme nyt liikkeessä, mutta aluksen kulma oli muuttunut,
ja kaikki kallistui sivuun.
Hinaajat työntävät meitä. Pidä kiinni puhelimestasi.
Yhtäkkiä sää alkoi huonontua.
Tajusin, että olimme luultavasti saavuttaneet keikahduspisteen.
Sillä hetkellä kaikki alkoi läikkyä yli.
Voi luoja.
Joka paikka tulvii.
Täälläkin loiskuu.
Mitä?
Mieti, mitä kaikkea menee vessaan: kusta, paskaa, kaikkea.
Sitä on kaikkialla.
Voi luoja.
Varokaa. - Varokaa.
Tilanne huononi nopeasti.
Kaikki tulvi lattialle ja tulviminen vain jatkui.
Puhdistamatonta jätevettä.
Hitto, onpa liukasta.
Kävelit käytävällä -
ja yhtäkkiä kuulit... Silloin tiesi, missä seisoi.
Olimme... ulosteissa.
Kun hyppäsin alas ylävuoteelta, jaloissani oli vettä.
Mietin, että mitä helvettiä.
Se oli karmeaa. Oli pakko pidättää henkeä.
Se oli ällöttävää.
Sitä oli kaikkialla.
Siinä vaiheessa sanoin: "Viekää minut pois tältä laivalta."
KUUDES PÄIVÄ
Yön kuluessa aloimme saada lisätietoja.
Niissä kuvailtiin, mitä risteilyllä tapahtuu.
Hyttimme tulvii.
Käytävillä on puhdistamatonta jätevettä.
Kahvilan lattioilla on paskaa ja kusta.
Se oli kuin... Voi helvetti.
Siinä vaiheessa uusi pomomme, Jeff Zucker, joka halusi kasvattaa katsojamääriämme,
päätti pistää kaiken peliin jutun suhteen.
Se oli riski, ja hänen oli pakko ottaa iso riski.
Hän oli uusi pomo, ja me tarvitsimme lisää katsojia.
Hän oli valmis laittamaan kaiken peliin.
MIKROFONI LIVE
Unelmalomasta on tullut painajainen -
tuhansille matkustajille Carnival-risteilyaluksella.
Jätevettä valuu seiniä pitkin.
Meillä oli jatkuva seuranta.
Katsotaanpa jättiläisaluksen sisäpuolelle.
Paljon ihmisiä pienessä tilassa...
Jututimme merioikeuden ja tartuntatautien asiantuntijoita.
E. coli, salmonella, shigella.
Saatoin jopa puhua psykologille,
jotta ymmärtäisimme, mitä nämä ihmiset joutuivat kestämään.
Yritimme keksiä erilaisia näkökulmia,
kun uutisoimme juttua läpi vuorokauden.
Aina kun näin siitä juttua uutisissa,
he kertoivat uusista ongelmista aluksella.
Sanoin: "Siellähän vallitsee kaaos."
Aloin tutkia asiaa ja järkytyin löydöksistäni.
Kahdessa vuodessa oli yhdeksän tapausta, joissa viallinen polttoaineletku -
olisi voinut aiheuttaa tulipalon aluksen ollessa merellä.
Se on uskomatonta.
Minä kutsun sellaista venäläiseksi ruletiksi -
ihmisten elämillä.
KELLO 23.23
Tuolloin en enää tiennyt viikonpäivää tai kellonaikaa.
En tiennyt, montako päivää olimme olleet laivalla.
Olin pihalla. Ajantaju katoaa täysin.
Sitä herää vain mennäkseen taas nukkumaan -
ja toivoo pääsevänsä kotiin.
SEITSEMÄS PÄIVÄ
Kun on jumissa merellä, mieli alkaa harhailla.
Me vain halusimme päästä kotiin.
Meille riitti.
Aloimme tulla mökkihöperöiksi.
Asialle ei voi tehdä mitään. Sitä on tilanteen vanki.
Tuntuu kuin olisi vanki.
Oli kuin tuomiopäivä olisi koittanut. Ihan kuin Selviytyjissä.
Muistan, kun eräs vanhempi herrasmies perusti raamatturyhmän.
Voi suurta päivää -
ihmeiden
Sain armon -
oivaltaa
Olin suunnitellut siitä hienoa matkaa,
mutta sitten kaikki meni pieleen. En halunnut sellaista.
Tuntui, että epäonnistuin.
Älä katso minua...
Tilanne oli huono, eikä sille voinut mitään.
Niin.
KAHDEKSAS PÄIVÄ
Ajoin koko yön päästäkseni Mobileen.
Halusin olla laiturilla tytärtäni vastassa.
Ajoin aivan rantaan.
Yhtäkkiä toimittajia oli kaikkialla.
Kaikki huutelivat ja halusivat haastattelua.
Valtava juttu.
Viimeinen asia, jonka hän sanoi minulle, oli kaikkein rankinta.
"Äiti, minua pelottaa, etten näe sinua enää."
KELLO 16.17
Viimeinen päivä tuntui kestävän ikuisuuden.
Halusin sen vain päättyvän. Halusin, että ihmiset pääsevät kotiin,
ottavat kuuman suihkun ja menevät mukavaan sänkyyn.
Minäkin kaipasin vähän omaa rauhaa.
Helikopteri saapui.
Hyvä homma.
Kun lähestyimme rantaa,
aloimme nähdä lentokoneita ja helikoptereita.
Arvelimme, että kyseessä oli media.
Vain noin 50 kilometrin päässä rannikosta -
risteilyalus on vihdoin saavuttamassa Mobilen.
Alamme saada alukselta juttuja ja videoita.
Se oli kauheaa. Sitä oli hisseissä.
Sitä tippui niin paljon, että kuulosti satavan.
Satoi jätevettä.
Juttu alkoi levitä.
Se kasvoi isommaksi ja isommaksi.
Sille ei näkynyt loppua.
Kun Twitterissä näkee hashtagin -
#RisteilyHelvetistä,
voi olla varma, että se saa huomiota.
MIKÄ PAINAJAINEN! LAIVA KUIN KELLUVA VESSA
SÄÄLIKSI KÄY CARNIVALIN PR-IHMISIÄ
PITÄISI NUKKUA, MUTTA PAKKO SEURATA #RISTEILYHELVETISTÄ @CNN
Riski kannatti CNN:lle.
"Kakkaristeily" oli suurin uutinen koko Amerikassa.
Tervetuloa Fiesta-saliin Carnival Cruisen Triumph-aluksella.
Superstarojen karaokebaari on nyt virallisesti vessa. Okei?
Painajaismatka Carnival Cruise Shipin Triumphilla.
...merellä paskoen kuusi päivää muovipussiin.
Siinä vaiheessa jutusta oli tullut PR-katastrofi.
Nyt riittää otsikot.
Ennakoimme totaalista median verilöylyä -
laivan saapuessa satamaan.
KELLO 21.29
Sieltä se tulee.
Kun alus lähestyy laituria, kuulemme ihmisten huutavan.
Heillä on kylttejä.
Voimme tuntea heidän innostuksensa siitä, että olemme vihdoin perillä.
Mikä helpotus. - Vihdoin perillä.
Kuunnelkaa tuota torvea! He ovat iloisia kuullessaan sen.
Muistan kiittäneeni miehistöä.
Heidän työnkuvauksessaan tuskin luki "ihmisten ulosteiden kerääminen".
En enää koskaan pidä omaa vessaa itsestäänselvyytenä.
ALUS SAAPUU MOBILEEN
Olin todella ylpeä, että selvisin siitä,
enkä murtunut.
Olen ylpeä koko tiimistä.
Pidimme yhtä ja teimme todella kovasti töitä.
Näyttää siltä, että ihmisiä tulee ulos.
Kyllä, ihmisiä tulee maihin.
Työntekijät juoksevat edestakaisin.
Luulimme, että saisimme pelkästään negatiivista palautetta,
kun matkustajat lähtevät alukselta.
Olimme yllättyneitä ja helpottuneita,
että niin monet heistä kehuivat Carnivalin miehistön jäseniä -
yli-inhimillisestä työstä.
Muistan, kun astuin laivasta ja juoksin äitini luo.
Juoksin täyttä vauhtia ja hyppäsin hänen syliinsä.
Voi sitä helpotuksen tunnetta, kun sain halata häntä.
Ja ne kyyneleet, purkautumisen kyyneleet.
Tunnen itseni vahvemmaksi kuin ennen.
Lähdin risteilylle viettämään ihanaa aikaa -
ja nauttimaan Bekahin ja isän yhdessäolosta.
Sen lisäksi risteily osoitti,
että selviämme asioista yhdessä.
Hyvistä tai huonoista.
Tuntui hyvältä päästä maihin.
Minä ja tuleva appiukkoni -
kättelimme, halailimme ja totesimme:
"Selvisimme tästä yhdessä, vai mitä?"
"Eikä meidän tarvinnut käyttää punaista pussia."
KUN MATKUSTAJAT JA MIEHISTÖ OLIVAT MAISSA,
FRANK SPAGNOLETTI HAASTOI VARUSTAMON OIKEUTEEN
Aluksen ei olisi pitänyt lähteä merille.
Nämä asiakirjat todistavat, että aluksella oli tulipalon riski.
Se olisi ollut täysin estettävissä.
Meillä oli siis hyvät saumat,
mutta matkalippu osoittautui ongelmaksi.
Matkustajat eivät voi haastaa yhtiötä oikeuteen,
koska Carnivalin lakimiesten mukaan lipunostossa syntyvä sopimus -
"ei ole tae turvallisesta matkasta, merikelpoisesta aluksesta,
riittävästä ja terveellisestä ruoasta eikä puhtaista ja turvallisista olosuhteista."
Tuota ei mainita mainoksissa.
Ällistyttävää. Jos ihmiset tietäisivät tästä,
he eivät luultavasti koskaan ostaisi lippua.
En minä ainakaan.
KAIKKI FRANKIN TAPAUKSET SOVITTIIN
ASHLEY EHTI HÄIHINSÄ
MORSIUNEITOJEN LAHJA OLI PUNAISESSA BIOVAARA-PUSSISSA
DEVIN JA APPIUKKO LOMAILEVAT YHDESSÄ JOKA VUOSI -
MUTTA VAIN KUIVALLA MAALLA
LARRY JA REBEKAH KÄYVÄT YHÄ RISTEILYILLÄ -
MUTTA EIVÄT CARNIVALIN LAIVOILLA
ABHI EI ENÄÄ PIDÄ LASAGNESTA
CARNIVAL KÄYTTI 115 MILJOONAA DOLLARIA TRIUMPH-ALUKSEN KUNNOSTAMISEEN
NYKYÄÄN SE PURJEHTII CARNIVAL SUNRISE -NIMISENÄ
Carnival väittää tapausta vahingoksi -
ja kertoo ryhtyneensä toimiin vastaavien tapausten estämiseksi.
Alus noudatti määräyksiä ja oli merikelpoinen.
Matkustajat saivat mm. 500 dollarin korvauksen ja ilmaisen risteilyn.
Carnival päivitti alustensa turvajärjestelmät -
estääkseen konehuoneen tulipaloja. He poistivat ehdoistaan lausekkeet -
koskien terveellistä ruokaa, puhtaita ja turvallisia olosuhteita,
turvallista matkaa ja merikelpoista alusta.
Tekstitys: Mervi Haavisto