Downloaded from YTS.MX
Official YIFY movies site: YTS.MX
14. FEBRUAR 2013
28 grader, 41 minutter, 30 sekunder.
Noen ganger oppstår situasjoner som fanger alles oppmerksomhet.
MEXICOGOLFEN
Jeg husker hastverket for å komme dit,
for vi ville få oppmerksomhet rettet
mot denne kjempehistorien.
Vi hadde kamerafolk, korrespondenter og fotojournalister.
Vi hadde mannskap på båter. Vi hadde et helikopter i lufta.
Vi fikk ikke nok.
USA fikk ikke nok.
Tre, to, én, rett under oss.
Herregud!
Nå får vi vår første titt på det rammede cruiseskipet
som nå er et flytende katastrofeområde.
Se på dette her.
Helikopteret filmet passasjerer som lå på dekk og stavet ordet "hjelp".
Hva i... skjer på dette cruiseskipet?
Du gir bånn gass nederst.
Vi elsker å dra på cruise.
Maten, bassenget, vannsklia.
Hva mer kan man be om? Alt var flott.
Vi hadde det så gøy.
Det er så fint å sjekke ut av den virkelige verden.
Vi hadde det gøy. Vi sa: "Dette er kult!"
Og så ble det mørkt.
Herregud.
Det var da vi alle sa: "Hva faen?"
Mer enn 4000 mennesker
er fanget på et cruiseskip som ligger dødt i vannet.
En drømmeferie ble brått et mareritt for tusenvis av passasjerer.
Det ble fort ille.
Å, hjelpe meg.
Plutselig kjempet alle for seg selv.
Det var skremmende.
Plutselig tenkte vi: "Faen, skipet brenner."
Kom igjen.
Herregud, nå skjer det. Vi synker.
Brannen var ikke problemet.
Det var toalettene.
Det er dritt og piss på gulvene i kafeteriaen.
Et toalett takler en viss mengde.
Det var bare en flytende petriskål.
Herregud.
Redd oss! Hjelp!
Et mareritt i sakte film som du ikke kunne stoppe.
Bare få meg av dette skipet.
KATASTROFALT: POOP CRUISE-REISEN
Hei.
Det første jeg hørte om et cruise,
var da forloveden min sa: "Familien min skal på cruise."
LUGAR 7202
"La oss dra sammen. Alt er ordnet."
Og det var et enkelt ja.
HVOR HEN? GØY PÅ TRIUMPH!
Timeplanen sa to dager til sjøs.
Og så skulle vi til Cozumel i Mexico.
Så skulle vi til sjøs igjen og ha en fin dag tilbake til Galveston.
Dette blir bra.
Jeg var litt nervøs,
for jeg skulle være mye sammen med min forlovedes far.
Jeg hadde nylig bedt om hans tillatelse til å fri til henne.
Så jeg ville at han skulle like meg.
Jeg ville at han skulle glede seg over at jeg skulle gifte meg med datteren.
Jeg dro på cruise med én hensikt,
at jeg og Bekah skulle få ha pappa-datter-tid.
Jeg hadde nettopp blitt skilt, og det var en vanskelig tid.
LUGAR 8215
Pappa er bestevennen min.
Jeg savnet ham og gledet meg til å tilbringe tid med ham.
Absolutt.
Der er skipet. Det er skipet vi skal på.
Ser ut som en bygning.
Jeg tror ikke en skjønner hvor store cruiseskip er
før en står foran dem,
de er som liggende skyskrapere,
og de flyter.
De er enorme.
Når du går inn, er det en stor foaje med en spiraltrapp og lysekroner.
Du går hit, og det er en spillehall.
Velkommen til kasinoet.
Plutselig er du i denne store salen med ubegrenset mat.
Det er et teater med levende underholdning.
Plutselig er du ute på dekk,
og det er gigantiske sjakkbrikker
og folk som nyter og har det gøy på et spa.
Det virker som hvor enn du ser, er det noe å gjøre.
LUGAR 7297 - LUGAR 2330
Jeg skulle gifte meg. Det var utdrikningslaget mitt.
Jeg må ikke vise for mye.
Vi snakket om det og bestemte at et cruise ville vært en gøy feiring.
Jeg husker at jeg var så spent. Det er et cruise. Det blir perfekt.
Vi satte fra oss bagasjen og gikk rett til baren.
I EN NØDSSITUASJON...
Vi skulle gå til en sikkerhetsbrifing,
men jeg husker at jeg sa: "Vi trenger ikke sånn informasjon.
Hvorfor skal vi vite om samlingsplasser?"
Vi ville starte festen.
Vi tar en selfie.
DAG ÉN
De tuter med det store hornet, og du bare: "Det er starten på en flott ferie!"
Skikkelig opprømt.
Det første vi gjorde, var å ta en drink og gå ut på dekk.
Sitte, nyte,
prate med svigerfaren min og vise ham at jeg er en bra fyr.
Vi var i sola hele dagen og drakk cocktailer.
Det var herlig.
Jeg husker at jeg gikk til baren,
og plutselig brøt denne stemmen gjennom taket,
og det var en positiv britisk kvinne.
"Hei, hei. Dette er Jen. Så morsomt!"
Ja, hun var suveren.
God ettermiddag. Velkommen om bord den vakre Carnival Triumph.
Jen var stemmen til Triumph.
- Jen. - Jen.
Hun er Malibu Barbie.
Bli med oss. Kom rundt bordet.
Start den musikken. Skal vi sette i gang?
Jeg elsket jobben min.
Jeg elsket alt ved den.
Jeg likte virkelig passasjerene.
Jeg har alltid sagt dette. Folk er der for å ha en fin ferie.
Og du legger til rette for det.
CRUISEDIREKTØR
Det er alt det er. Folk vil ha det hyggelig.
Enda en vakker dag på Carnival Triumph. Dag to.
Men det er ikke bare lek og moro og å ha det hyggelig med gjestene.
Skipet er definitivt to verdener.
Vi hadde rundt 1200 besetningsmedlemmer fra hele verden.
Som barn i Sovjetunionen,
kunne jeg ikke ane at jeg skulle jobbe på et cruiseskip med amerikanere
og si: "Yee-haw" og like det.
Det er to helt motsatte universer.
Det er en amerikansk bransje.
Gjester er der for å nyte, og du er der for å jobbe.
På kjøkkenet må du jobbe minst 70 timer i uken,
noen ganger mer.
I starten var det veldig vanskelig for meg,
for da jeg kom fra India, var jeg ikke vant til å jobbe så hardt.
Men samtidig hadde vi det veldig gøy.
Det er så mye moro på cruiseskipet når man er mannskap.
Det er mye sex på cruiseskipet.
Pokker! Så mye sex at du ikke vil vite det.
Alt er vanskelig og morsomt.
DAG TRE
Det var flott å ankomme Cozumel. Fargerikt og med musikk.
Folk ønsket oss velkommen da vi gikk av.
Så, ja, vi var klare til å fortsette den flotte tiden.
Jeg husker at Rebekah plasket i vannet,
lekte, lo og hadde det gøy.
Det var perfekt. Utrolig.
Når hun er glad, er jeg glad.
Det var en fin tid.
Jeg kom overens med min svigerfar, og vi spiste nydelig mat.
Vi stappet i oss.
Vi drakk mer i Cozumel enn da vi var på båten.
Dette var absolutt utdrikningslaget jeg hadde drømt om.
Da vi gikk tilbake til skipet, innså vi at det bare var én dag igjen.
Nå skulle vi hjem.
Alt gikk perfekt frem til da. Virkelig. Kunne ikke bedt om mer.
Jeg husker ikke at jeg gikk om bord igjen.
Jeg kan ha krabbet eller blitt båret. Jeg husker ikke den delen.
Vi etterlot vår verdighet i Cozumel.
Så snart hodet mitt traff puten, var jeg borte.
DAG FIRE
Jeg husker at jeg åpnet øynene og så meg rundt i bekmørket.
"Hva er dette?"
05:28
Lyden kom fra en høyttaler i taket.
Så jeg stirret på den.
Og plutselig hørte jeg: "Alpha-team".
Alpha-team.
Hør etter. Alpha-team.
Å våkne plutselig sånn, man tenker: "Jeg må ha vann.
Jeg føler meg ikke bra. Dette er så høyt. Slå den av.
Noen må skru den av."
Jeg ble nervøs. Jeg ante ikke hva "Alpha-team" betydde.
Jeg var ikke i min egen lugar da alarmen gikk.
Du vet, det er sånt som skjer.
Jeg var i lugaren til en fyr som jobbet på maskinrommet,
og jeg så ham hoppe ned fra sengen og ta på seg overallen.
Jeg tenkte: "Ok, noe foregår."
Jeg var på kjøkkenet, på nattskiftet. Jeg trodde det var en øvelse.
Men i løpet av noen sekunder,
så jeg røyk komme ut fra sluket i vasken.
Alle sammen sa: "Hva faen?"
Jeg gikk opp til broen,
og så snart jeg gikk inn, visste jeg at dette var alvorlig.
Folk var på telefoner og radioer, og det gikk alarmer.
Folk løp og slo på dører. Man hørte panikken.
Kom deg ut!
Jeg bare: "Herregud. Nå skjer det. Dette er Titanic. Vi synker.
Hvor er samlingsplassen vår?"
Jeg satte et par radioer på
for å høre hva som foregikk oppe på broen.
Jeg hørte dem sende brannteamet til dekk null.
Ingen trening kan forberede deg på... Det var en nummen følelse.
Jeg bør vel ikke innrømme dette, men jeg kan ikke svømme.
Da vi kom opp til bassengdekket,
er det første jeg så risset inn i hjernen min,
nemlig den store, røde finnen.
Det var flammer som skjøt ut av den.
Og det var da jeg våknet
og tenkte: "Faen, skipet brenner."
Kapteinen kom bort og sa: "Det er brann i maskinrommet."
Man bare: "Hva? Synker vi? Må vi hente livbåtene?
Er dette en generell krise? Er dette slutten?"
Brann på en båt er mer skremmende enn en brann på land.
Den kan spre seg overalt. Du er hjelpeløs. Ingen brannmenn kan redde deg.
Jeg bare sto der
og ventet på at kapteinen skulle si hva som foregikk.
Han sa: "Det har vært en brann i en av de seks dieselgeneratorene,
men den er slukket.
Vi har fem andre, fem reserver. Vi klarer oss."
Og så tenkte jeg: "Ok, jeg må si det til gjestene."
06:14
Alt er helt under kontroll.
Ingen vits i å vente ved samlingsplassene.
Gå tilbake til lugaren, legg dere eller drikk kaffe og spis frokost.
Det er ikke noe å bekymre seg for. Ikke vent ved en samlingsplass.
Det var betryggende.
Så jeg sa til min forlovede: "Alt kommer til å gå bra.
Vi bør ta en kaffe."
Jeg tror jeg bestiller krem og karamell.
Og så ble det mørkt.
Jøss. Dette er akkurat som på cruiset.
Plutselig ble det mørkt på broen.
Alt lå nede.
Det var mørke.
Hva faen er det som skjer?
Helt mørkt. Du kan ikke se noe.
Så hørte vi at ventilasjonen slo seg av.
Når strømmen går, mister man alt.
Fra de små tingene
som å lage en kopp te eller kaffe eller et stykke toast
til hele framdriften av skipet.
Så teknisk sett lå skipet dødt i vannet.
Det var åpenbart ikke noen kontroll over båten.
Jeg husker følelsen av usikkerhet, å ikke ane hva som ville skje.
Jeg var livredd.
Jeg slo straks på mobilen for å skrive til min forlovede,
og jeg innså raskt at nettet også var dødt.
Vi har hatt strømbrudd før,
og ingeniører går og gjør hva de enn gjør for å skru den på igjen.
Jeg tenkte at når maskinrommet kjøles ned, går de inn,
og så skrur de på alt igjen.
Så er alt tilbake til normalt om en times tid.
07:57
I mellomtiden sa jeg: "Hva skal vi gjøre?
Hvilke umiddelbare problemer kan vi jobbe med nå?"
De var selvsagt lys.
Det var ingen lys, men nødlyset var på,
så det var ikke et stort problem. Klimaanlegg...
Folk inne kunne gå opp til det åpne dekket.
Det var heller ikke så farlig.
Og så innså noen at toalettene ikke fungerte.
De trengte strøm.
Så de skylte ikke ned,
noe som med tusenvis av gjester er et stort problem.
Vi måtte finne på en plan for hva vi skulle gjøre.
Først var det tanken om å tisse over bord.
For en mann er det greit, men ikke for en kvinne.
De kunne falle uti.
Halvt på spøk sa jeg:
"Vel, vi kan gjøre nummer én i dusjen."
Det virket som et mulig alternativ.
De sa: "Ja, det høres bra ut.
La oss gjøre det.
Tisse i dusjen."
Og for nummer to,
det var definitivt et vanskeligere problem enn nummer én.
Veldig viktig informasjon, folkens.
Som dere sikkert vet nå, skyller ikke toalettene ned,
og det vil skape et lite problem.
Fy faen. Jeg husker dette.
Vi har en plan.
Hvis dere trenger å gjøre nummer én,
gjør det i dusjen,
og hvis du må gjøre nummer to,
skal vi sette røde poser
på alle toalettene om bord.
Og hvis du må gjøre nummer to, ber vi om at du gjør det i den posen
og kaster den i søppeldunkene i gangene.
Takk. Jeg kommer tilbake med oppdatert informasjon.
Hva faen?
Hva vil du jeg skal gjøre?
Unnskyld meg?
Nei.
Det gjør jeg ikke.
Det var bare: "Hvilken verden lever vi i?"
Dette kan ikke være ekte.
Jeg trodde aldri i mine rareste drømmer
at jeg ville oppleve å måtte bæsje i en rød pose.
Jeg vet det var fælt, men det var vår eneste mulighet.
Gjør det i en pose.
Knyt posen, legg den i en søppelkasse og kast dem nede.
Det var en genial plan.
BIOLOGISK RISIKO
Så snart jeg så de røde posene, sa jeg: "Å nei.
Nei."
Jeg sa: "Rød pose? Aldri i livet. Skjer ikke."
Jeg begynte umiddelbart å ta Imodium.
10:31
Vi måtte la Carnivals hovedkontor få vite hva som skjedde om bord.
Heldigvis hadde vi en satellittelefon, og det ble mitt ansvar
å holde kommunikasjonen gående med de på land.
Da jeg hørte om brannen på Triumph,
var det umiddelbart krisemodus.
Du må huske at et cruiseskip er den største maskinen på planeten.
Så når ting går galt, går de veldig galt.
I en sånn nødssituasjon
er første skritt å gi en uttalelse, veldig kort,
og distribuere den til media.
Noe i retning av:
"Carnival Triumph har hatt en brann i maskinrommet.
Skipet er uten fremdrift, men vi jobber med å fikse det."
Vi nevnte ikke at toalettene ikke fungerte.
Du gir dem det du tror de trenger, ikke mer enn det.
Første gang folk i CNN hørte om Carnival
var via denne pressemeldingen.
Det sto at det hadde vært en brann om bord på Triumph.
Den var under kontroll.
Noen ting fungerer ikke, men for det meste er alle ok.
Jeg tenkte: "Vi er faen meg CNN.
Vi har rikets tilstand, Irak, Pyongyang, Vatikanet."
Pavens avskjed var en historie, ok?
Så det er lett å rulle med øynene til en cruisehistorie.
Jeg tror ikke det.
Jeg trodde noen lokale ville få med seg historien,
men ikke nasjonale nyheter.
Carnival-cruiseskipet Triumph driver...
Jeg var hjemme da en venn fra jobb ringte.
"Hørt om brannen på Carnival Triumph?"
REBEKAH PORETS MOR
Og jeg sa: "Nei, det har jeg ikke.
Datteren min er på det skipet med faren sin."
Angsten og frustrasjonen og frykten kom umiddelbart over meg.
Hun tok ikke telefonen. Jeg kunne ikke snakke med henne.
Jeg lette desperat etter informasjon om det som hadde skjedd på det skipet.
Babyen min var der ute.
Jeg ante ikke om hun var ok.
Som 12-åring er det skummelt å ikke få snakke med moren din
og fortelle henne alt som foregår og si hva du føler.
Du vil bare ha begge foreldrene dine der til å klemme og holde deg,
og det har du ikke.
12:09
Innen tolv på dagen prøvde vi å gjøre dagen vår
så "normal" vi kunne.
Men den varme solen skinte ned på oss.
Vi prøvde å finne kaldt vann.
Rotet rundt på skipet for å finne ut:
"Hva spiser vi? Hva drikker vi?
Hvorfor er ikke baren åpen?"
Inne i båten var det enda verre.
Det ville kvele deg på minutter,
for det var ingen sirkulasjon noen steder.
Jeg følte meg plutselig så klaustrofobisk,
og det var da jeg tenkte:
"Ok, jeg har aldri trengt å gjøre nummer én, det er å tisse,
så mye."
Så jeg sa: "Jeg må virkelig tisse.
Vil noen bli med meg?"
Det var mørkt, så du ville ha et kompissystem.
Jeg ville ikke gå alene. Det var for skummelt.
En av gjestene sa: "Dette må dere gjøre."
Vi hadde tatt lyset ut av redningsvesten.
Han ba oss helle brus på det, så det ble vått og begynte å lyse.
Så hele tiden
hadde du et diskotek på gang mens du gjorde det.
Det var en merkelig opplevelse.
Det var mitt første cruise, men dette var neppe normalt.
Så tenkte jeg: "Jeg må i det minste skylle meg."
- Det var forferdelig. - Det er ganske motbydelig.
Kødder du? Herregud.
13:27
Rundt 13:30 hadde temperaturen endelig sunket
i motorens kontrollrom,
og brannsikkerhet og sikkerhetsteamet kom seg inn
for å sjekke hva som skjedde der inne.
Det var da sjefsingeniøren oppdaget
at dette var mye mer alvorlig enn man først trodde.
De kom tilbake og sa
at ilden hadde brent gjennom nesten alle strømkablene til hele skipet.
Så det var ikke noe håp om å få strømmen tilbake.
Ferdig med det.
Hjertet ditt bare faller. "Hva gjør vi nå?"
Planen fra land var å ringe Progreso i Mexico,
vår nærmeste havn,
og få en slepebåt til å komme og slepe oss inn.
Det var da vi hørte om den nye planen, som var:
"Vi blir slept tilbake til Progreso i morgen."
Så dette var ikke rett tid til å gå på do i en søppelbøtte.
Jeg var bestemt.
"Jeg skal ikke bruke den røde posen.
Jeg klarer det."
17:58
Da vi nærmet oss skumringen og slutten av den første dagen,
den første natten kom,
innså vi at vi ikke kunne sove i lugarene, for det var så varmt.
Vi har flytt i 9, 10, 12, 13 timer?
Hva er den? 18:00. Omtrent 12-13 timer.
Det var da jeg begynte å se folk slepe madrassene ut på dekk.
Vi forlot etasjen,
tok opp madrassene, og vi lå i gangen.
Man lå blant folk man aldri hadde møtt eller aldri ville snakket med.
I hodet mitt tenkte jeg: "Dette er ikke bra."
Jeg tror alle var klare for å legge seg. Det var en følelsesmessig slitsom dag.
Og vi ville bare våkne og se den meksikanske kystlinjen
og hoppe i land på stranda og ta en margarita.
Men da jeg våknet, tenkte jeg: "Å, faen.
Hvor i helvete er Mexico?"
DAG FEM
08:03
God morgen, mine damer og herrer.
Jeg håper dere klarte å få sove i natt trass i de utfordrende forholdene.
Taubåten skal ankomme klokken 12:00 i dag. Snakkes snart.
Neste morgen våknet vi, og alt var forandret.
Jeg gikk ned til de nedre dekkene
og så og luktet og kjente aromaen av oppkast.
Her er de beryktede bæsjeposene.
Den er nok full av avføring.
Og så var det maten.
Neste morgen kastet jeg all bedervelig mat
og begynte å lage smørbrød med løk, tomater, alt vi fant,
til de 3000 sultne gjestene om bord.
Det er matkøen. Det er to av fire matkøer.
Du måtte stå i kø i to timer.
Da du kom frem og så hva det var du ventet på,
var det en våt sandwich med tomat og salat.
Det var helt motsatt fra første dag, da det var mat overalt,
og iskremmaskiner og pizza.
- Hva er det der? - Det er savoiardikjeks.
Jeg tar et par sånne.
Takk.
Plutselig var folk i overlevelsesmodus. Alle tenkte på seg selv.
De sto i kø for å få mat, de tok så mye de kunne.
Jeg vil ha én hamburger.
Be de som tar ti om å gi dem tilbake. Jeg vil bare ha én.
Hamstringen om bord var latterlig.
Folk tok alt og tok det med til de små leirene.
Det fikk meg til å tenke at nå kunne alle disse amerikanerne
få føle hvordan det var i et diktatur
der slikt skjer, og det overrasker ingen.
Ja. Velkommen til Sovjetunionen, folkens.
Det er som et slumområde. Folk sover overalt.
Folk la laken over stoler
og lagde teltbyer.
Det hastet med å få tak i en solstol. Folk dro og sloss.
"Dette er mitt område, det er mitt folk. Ikke kom og kødd med oss."
Det så man ofte.
- Så GPS-en deres viser at vi er på F? - Ja.
Fordi vi er fucka.
Ja, kanskje.
13:43
Plutselig så vi ut, og vi så et annet skip.
Takk!
Jeg tenkte: "Nå skjer det. De skal redde oss."
Et av de andre søsterskipene, Legend, var i nærheten.
De kom innom og hjalp oss.
Det var mer mat enn noe annet, for logistisk og sikkerhetsmessig,
kan ikke 4500 mennesker gå fra ett skip til det neste.
Det er en stor prosedyre.
Man må senke båter,
få en liten prosentandel folk om bord,
få den over, binde den fast, overføre passasjerene, og gjenta.
Han ødela den.
Herregud.
Ikke et alternativ.
De tok bilder av oss
som om vi var et freakshow midt på havet.
Og de festet. De sluttet ikke å danse.
De gjorde YMCA-dansen, og jeg spiste Imodium.
Vi var som en opplevelse på cruiset deres.
Ja.
Jøss. De er veldig nære.
Det var da vi begynte å tenke:
"Kan vi få et WiFi-signal fra båten?"
Vi prøvde å komme så nær vi kunne for å stjele mobildekning fra den.
Alle var ute på dekk
og holdt telefonene opp for å få dekning.
Får noen dekning?
Og vi begynte å få dekning.
Jeg tenkte: "Dette kan være ille,
for folk vil prøve å ringe hjem eller ringe noen for å si ifra
at de sitter fast midt på havet uten strøm, og de driter i røde sekker."
Jeg ringte mamma med en gang.
Jeg kan ikke engang beskrive hva jeg følte da navnet hennes lyste opp på telefonen.
Jeg sa at strømmen gikk og fortalte om posene.
Jeg fortalte henne at alt gikk galt.
Jeg hadde aldri trodd Rebekah ville si at hun måtte bæsje i en pose.
Det er som noe fra en marerittfilm.
Når alt dette skjedde om bord,
lurte jeg på hvor nyhetsdekningen ble av.
Familiemedlemmer tok kontakt med CNN.
De kontaktet nyhetsredaksjoner og begynte å gi oss detaljer
som går mye lenger enn pressemeldingen gjorde.
Vent, virker ikke toalettene?
Noe med at folk måtte gjøre fra seg i poser, og jeg kunne ikke...
Det var da vi begynte å si: "Dette er en historie."
Mer enn 4000 passasjerer og mannskap
var i går natt strandet på et cruiseskip i Mexicogolfen.
Slik beskrev en manns kone, som er på skipet, situasjonen.
Det er ingen strøm. De må bruke toalettet i bøtter og poser.
Plutselig begynte historier å komme om forholdene om bord på skipet.
Et firedagers cruise har blitt et mareritt.
4200 mennesker driver uten motorkraft.
Herregud. Hvordan skjedde det?
Nå var katten ute av sekken.
Det var som om snøballen begynte å rulle,
og den kunne ikke stanses.
Det er lite forsyninger om bord, og det er mange følelser
mens folk venter på redningen.
Hver gang det er en maritim katastrofe, ser jeg på.
Det er jobben min.
SJØFARTSADVOKAT
Jeg så lokale nyheter med tanke på det som skjedde,
og håret mitt reiste seg. Jeg tenkte: "Hva er dette? Det er absurd.
Dette er betalende passasjerer."
Carnival er et av verdens største cruiseskipselskaper.
En global multimilliardbedrift.
Men jeg visste at de siste årene hadde de hatt branner på andre båter.
Lukten av røyk begynte å fylle
den 300 meter lange Carnival Splendor.
Så da jeg så dette angående Carnival Triumph,
ble jeg nysgjerrig.
12:17
På den tiden oppmuntret vi alle
og sa vi skulle få alle hjem relativt raskt, få dem på land.
Og så fikk jeg en telefon fra kysten, og de sa at planen måtte endres.
De fortalte oss at siden vi mistet strømmen,
hadde skipet drevet over 100 nautiske mil.
Nå var vi ikke i nærheten av Mexico.
Så den nye planen nå var å ta alle til Mobile i Alabama.
Det kom til å ta et par dager til, minst.
Hjertet mitt sank. Jeg bare...
Tuller du? Det er en katastrofe.
Vi fant ut at vi skulle til Mobile, ikke Progreso.
Det gjorde alle sinte.
- Det var som å bli slått i ansiktet. - Ja.
Tre dager til med dette. Det blir ikke bedre.
- Vi begynte å kjenne urinlukt. - Ja.
Vi begynte å lukte toalettene.
De tømtes ikke.
Så det fylte dusjene,
og det hadde ikke noe sted å dra.
Det var da vi innså at vi var fucka.
Da Jen sa at det ville ta to eller tre dager til,
tenkte jeg: "Vet ikke om jeg kan holde meg. Jeg klarer ikke
å ikke gå på do og gjøre nummer to."
Greit. Tilbake for mer.
Så jeg jaktet etter toaletter.
For det gikk et rykte
om at det fantes toaletter som fungerte et sted.
- Funker de toalettene? - Nei.
Toalettene våre virker ikke.
Ok.
Hver gang jeg gikk inn på et do, åpnet jeg døra. "Det funker ikke."
Inn på neste. "Nei. Dette er ekkelt. Det der funker ikke."
Jeg måtte sånn på do.
Jeg fant et offentlig toalett, og jeg gikk inn.
Det var det ekleste jeg noensinne har sett.
Folk dekket til bæsjen med toalettpapir
og bæsjet oppå der igjen.
Så det var lag på lag.
Det var som en lasagne.
Dekk tre, fire og fem er rene. Mannskapet har ordnet.
Du kan gå dit og bruke dem.
Flott. Takk.
Da jeg fant et toalett som fungerte, var det en lettelse,
men litt pinlig med mine kommende svigerforeldre.
"Hei, dere må sikkert bæsje.
Jeg fant et fungerende do. Håper dere har det greit.
Har dere brukt røde poser?" Det er en rar samtale å ha.
Carnival skulle være morsomme skip.
Og som besetningsmedlemmer blir vi fortalt:
"Lag morsomme og minneverdige opplevelser."
Så avgjørelsen ble tatt:
"La oss åpne baren for gratis drinker."
Jeg var helt imot idéen om en åpen bar.
Folk blir gale.
Hei! De har akkurat begynt å dele ut alkohol gratis.
Vi sa: "Dette er råkult.
Gratis drinker. Kom an."
- Ja! - Endelig noe å gjøre.
- Det er noe. - Cruise skal være gøy.
Det var gratis sprit. Kom igjen.
Folk bar drinker med begge hender til lugarene sine.
Det var det sprøeste, det travleste, det fulleste...
"Bare gi meg drinkene. Ja."
Alt var flott.
Men så var det folk som tisset fra siden av skipet.
Jeg sa: "Faen."
Folk kastet de røde posene på livbåtene.
Noen kastet bæsjeposen,
og vinden blåste den tilbake
på noen som satt på det åpne dekket nede.
Og den personen sa: "Hva faen?"
De ved siden av oss i teltbyen var en nygift mann og kone.
De hadde sex rett foran meg på stolen.
Ikke noe: "Vil dere ha noe over dere?"
Nei, de var rett der.
De taklet ikke spriten. Det brøt ut slåsskamper...
Det ble veldig skummelt.
Som far er jobben din å beskytte, og jeg kunne ikke gjøre noe.
Det var...
Du føler deg så liten.
Alt skjer rundt deg.
Man kan ikke gjøre noe.
Det var bare sånn: "Nei, vi må få en slutt på dette.
Steng baren."
Det var en liten seier.
Vi fikk tilbake litt av moroa, og det tok tankene bort fra virkeligheten.
Vi var strandet på havet alene.
15:01
Vi ble så glade da vi så at slepebåtene endelig var ankommet.
Endelig kom AAA.
Det betydde at vi flyttet oss.
Det var en ende i sikte.
Det ser ut som båten går den veien.
Denne hindrer bakenden vår i å svinge.
Den er sikkert i revers. Ser ut som den er i revers.
Men da slepebåtene begynte å dra oss...
...krenget alt.
Denne krengningen kommer til å bli sprø på video.
Vi var nå på vei, men vinkelen på skipet hadde justert seg,
og alt krenget til siden.
Slepebåter dytter oss. Hold på telefonen.
Plutselig ble været verre.
Nå ble jeg veldig bevisst på at dette nok var det kritiske vippepunktet.
Og det var øyeblikket alt rant over.
Herregud.
Hele greia flommer over.
Det skvulper her ute også.
Hva?
Se for deg alt som havner i et do, tiss, bæsj, alt,
det var overalt.
Herregud.
- Pass deg. - Pass deg.
Det ble fort ille.
Alt fløt ut på gulvet og bare flommet over.
Rått kloakkvann.
Faen. Det er glatt.
Du gikk ned gangen,
og plutselig: "Plask"... Du visste hva du sto i.
Vi sto i ekskrementer.
Så snart jeg hoppet fra øverste køye, hadde jeg vann på føttene.
Og jeg sa: "Hva faen?"
Det var ille. Jeg måtte holde pusten.
Det var avskyelig.
Det var overalt.
Da sa jeg: "Få meg av dette skipet."
DAG SEKS
I nattetimene
begynte masse nye detaljer å komme inn
om beskrivelsen om hva som skjedde på dette cruiset.
Rommet vårt er oversvømt.
Det er kloakk, rå kloakk, i gangen.
Det er dritt og piss på gulvene i kafeteriaen.
Dette var... Fy faen.
På dette tidspunktet ville vår nye sjef, Jeff Zucker, stadig øke seertallene,
og tok en avgjørelse om å dekke alt om denne historien.
Det var en risiko, og han måtte ta en stor sjanse.
Han var den nye sjefen, og vi trengte øyne på TV-skjermene.
Han gikk med på å satse alt på dette.
MIKROFON PÅ
En drømmeferie ble fort et mareritt
for tusenvis om bord på dette cruiseskipet fra Carnival.
Kloakk drypper ned langs veggene.
Det var overalt.
La oss ta en titt inni dette store skipet.
Mange mennesker på liten plass...
Vi snakket med sjøfartsadvokater og smitteeksperter.
E. coli, salmonella, shigella.
Jeg kan ha snakket med en psykolog
for å forstå hvordan det ville være
å oppleve en slik prøvelse.
Vi vred hjernene og prøvde å tenke på alle mulige vinklinger
for å dekke denne historien morgen, ettermiddag og kveld.
Hver gang jeg så det på nyhetene,
var det en rapport om flere problemer på skipet.
Jeg sa: "Herregud, det er kaos."
Så jeg begynte å se på det, og jeg ble sjokkert over det jeg så.
På to år var det ni tilfeller av defekte drivstoffrør
mens disse fartøyene var på havet
som potensielt forårsaket branner om bord.
Det er utrolig.
Det kalles rett og slett å spille russisk rulett
med folks liv.
23:23
Nå visste jeg ikke hvilken dag eller klokkeslett det var.
Jeg ante ikke hvor mange dager vi hadde vært på båten.
Jeg ante ingenting. Du mister tellingen på alt.
Så du bare våkner for å sove
for å forhåpentligvis komme hjem.
DAG SJU
Når du sitter fast på havet, vandrer tankene.
Og jeg tror vi bare ville dra hjem.
Vi var ferdige.
Vi hadde brakkesyke.
Det var ingenting folk kunne gjøre. Vi var fanget i problemet.
Du føler deg som en fange.
Vi tenkte: "Dommedag." Det var nesten som Survivor, ikke sant?
Jeg husker at en eldre herre arrangerte et bibelstudium.
Så vakkert det var
Da nåden viste seg
Den timen
Da jeg trodde første gang
Jeg hadde planlagt at det skulle bli bra.
Men så ble det så ille, det var ikke dette jeg ville...
Jeg hadde mislyktes.
Ikke se på meg, da...
Det var en dårlig situasjon og ingenting du kunne gjøre.
Ja.
DAG ÅTTE
Jeg kjørte hele natten til Mobile.
Jeg skulle være der når datteren min kom dit.
Jeg kjørte til vannkanten.
Og plutselig var nyhetsfolkene overalt.
Alle ropte. Alle ville ha intervjuer.
Enormt.
Det siste hun sa til meg, som var det vanskeligste, var...
FAMILIEMEDLEMMER BESKRIVER FORHOLDENE
..."Mamma, jeg er så redd jeg aldri får se deg igjen."
16:17
Den siste dagen virket veldig lang.
Jeg vil den skulle være over. Jeg ville at folk skulle dra hjem,
ta en varm dusj og legge seg i en god seng.
Og jeg ville bare ha litt fred selv.
Helikopteret har ankommet.
- Greit. - Greit.
Da vi nærmet oss land,
begynte vi å se flere fly og helikoptre.
Og da visste vi at det nok var media.
Rundt 50-55 km fra kysten her,
er cruiseskipet endelig på vei mot Mobile.
Nå begynte historiene og videoene å komme ut.
Det ble ille. Det gikk inn i heisen.
Det dryppet så ille, det låt som regn.
Det regnet kloakk.
Historien eskalerte.
Den ble større og større.
Den ville bare ikke dø.
Du vet når du er på Twitter,
og du ser en emneknagg,
#CruiseShipFromHell",
da vet du at alle følger med.
FOR ET MARERITT! SKIP KALLES "FLYTENDE TOALETT"
GLAD JEG IKKE JOBBER MED PR FOR CARNIVAL
MÅ SOVE, MEN MÅ SE PÅ #CRUISESHIPFROMHELL PÅ CNN
Risikoen betalte seg for CNN.
"Drittcruise" var den største nyhetssaken i hele USA.
Velkommen tilbake til Fiesta Ballroom her på Carnival Cruise Triumph.
Superstjerne-karaokebaren er nå offisielt et toalett. Ok?
Mareritturen på Carnival Cruise Ships Triumph.
...drev i seks dager og måtte bæsje i en plastpose.
Nå var dette en PR-katastrofe.
Det holder. Nok overskrifter.
Vi forventet et komplett medieblodbad
da skipet kom til havn.
21:29
Her kommer hun inn.
Så snart skipet ankom kai, så vi at folk ropte.
De hadde skilt til oss.
Vi begynte å føle energien av glede
over at vi endelig var der.
- Lettelsen. - Vi var endelig der.
Hør på det hornet! Se så glade de er for å høre det.
Jeg husker bare at jeg takket mannskapet.
Jeg mener, hvor i stillingsbeskrivelsen sto: "Plukke opp folks avføring"?
Ja. Jeg tar aldri mer et privat toalett for gitt.
CRUISESKIP ANKOMMER MOBILE
Jeg var veldig stolt av meg selv som kom gjennom det
uten å klikke.
Og jeg var stolt av teamet,
for at alle holdt sammen og jobbet så hardt.
Det ser ut som vi kan se folk gå av.
Dette er faktisk folk som går av.
Se, ansatte løper frem og tilbake.
Selv om vi trodde alt ville være bare negativt
da gjestene gikk ut av skipet,
var vi sjokkerte og lettet
over at så mange av dem skrøt av Carnivals mannskap
for overmenneskelig innsats.
Jeg husker at jeg gikk av båten, og jeg løp til mamma.
Jeg løp i full fart og hoppet i armene hennes.
Jøss, den absolutte lettelsen jeg følte da jeg klemte henne den første gangen.
Og tårene av lettelse.
Jeg føler meg litt sterkere enn jeg var før.
Jeg dro på dette cruiset for at det skal bli en lykkelig tid,
hvor flott Bekah og pappa har det sammen.
Men det ble ikke bare det,
det ble også hvordan vi kommer oss gjennom ting sammen.
På godt og vondt.
Det føltes godt å komme til land.
Det var meg og min kommende svigerfar.
Vi tok hverandre i hånden, klemte hverandre og sa:
"Vi klarte det sammen, ikke sant?
Og vi trengte ingen rød pose."
MED PASSASJERER OG MANNSKAP PÅ LAND,
VILLE FRANK SPAGNOLETTI SAKSØKE CARNIVAL CRUISE LINE
Det skipet burde aldri ha satt seil.
Og disse dokumentene sier at fartøyet var tilbøyelig for branner.
Dette var noe som kunne forhindres.
Så vi hadde en god sjanse.
Problemet er billetten.
Disse passasjerene har ingen rett til å saksøke,
for Carnivals advokater sier at når du kjøper billett,
"gir billettkontrakten ingen garanti
for en trygg reise, et sjødyktig fartøy,
tilstrekkelig og sunn mat eller rene og trygge boforhold."
Det nevnes ikke på reklamen.
Det er fantastisk. Jeg tror at hvis folk visste at det sto der på den tiden,
ville de nok aldri kjøpt billett.
Det ville ikke jeg.
ALLE FRANKS SAKER INNGIKK FORLIK
ASHLEY RAKK BRYLLUPET SITT
BRUDEPIKENES GAVE VAR PAKKET INN I EN RØD POSE FOR BIOLOGISK MATERIALE
DEVIN OG SVIGERFAREN FERIERER SAMMEN HVERT ÅR
MEN BARE PÅ LAND
LARRY OG REBEKAH NYTER FORSATT CRUISELIVET SAMMEN
MEN IKKE MED CARNIVAL
LASAGNE BLE ALDRI DET SAMME FOR ABHI
ETTER HENDELSEN
BRUKTE CARNIVAL 115 MILLIONER DOLLAR PÅ Å VASKE, REPARERE OG RENOVERE TRIUMPH
I DAG HAR DEN NYTT NAVN CARNIVAL SUNRISE
Carnival sa brannen var et uhell, at tiltak ville hindre en ny brann,
og at skipet var godkjent.
Passasjerene fikk dekket billett, transport, 500 dollar og nytt cruise.
Carnival oppgraderte flåten for å hindre branner.
De endret vilkår og fjernet forbehold om sunn mat, rene og trygge boforhold,
trygg reise og sjødyktig fartøy.
Tekst: Susanne Katrine Høyersten