Downloaded from YTS.MX
Official YIFY movies site: YTS.MX
14 FEBRUARIE 2013
28 de grade, 41 de minute, 30 de secunde.
Uneori apar situații care acaparează atenția tuturor.
GOLFUL MEXIC
Îmi amintesc cum ne grăbeam să ajungem
ca să putem difuza mai repede știrea asta inedită.
Aveam cameramani, corespondenți, fotoreporteri.
Aveam echipe în șalupe, un elicopter în aer.
Nu ne mai săturam.
America nu se mai sătura.
Trei, doi, unu. E chiar sub noi.
Fir-ar să fie!
Aruncăm o primă privire spre nava de croazieră afectată
care a devenit un dezastru plutitor.
Ia priviți!
Am surprins imagini cu pasageri pe punte care scriu cuvântul „Ajutor”.
Ce Dumnezeu se întâmplă pe nava asta?
Prinzi viteză când ajungi jos.
Ne place în croaziere.
Mâncarea, piscina, toboganele.
Ce poți să-ți mai dorești? Totul era minunat.
Ne distram de minune.
Te deconectezi de realitate.
Ne distram, era grozav.
Deodată, s-au stins luminile.
Doamne!
Nu înțelegeam ce naiba se întâmpla.
Peste 4.000 de oameni sunt blocați pe o navă de croazieră în derivă.
O vacanță de vis s-a transformat într-un coșmar pentru mii de pasageri.
Situația s-a agravat rapid.
Dumnezeule!
Era fiecare pentru el.
A fost cumplit.
Ne-am zis: „Fir-ar să fie, a luat foc nava!”
Haide!
Până aici ne-a fost. Ne scufundăm.
Dar nu incendiul era problema, ci afurisitele de toalete.
Podeaua bufetului e plină de rahat și pișat.
Și toaletele astea mai dau pe-afară.
Era un focar de infecție plutitor.
Doamne!
Salvați-ne! Ajutor!
Era un dezastru în desfășurare ce nu putea fi oprit.
Voiam să cobor imediat de pe navă.
FIASCO
WC-UL PLUTITOR
Bună!
Prima dată când m-am gândit la o croazieră a fost când m-a invitat de logodnica mea.
„Hai cu toții!
Avem totul aranjat.”
Am acceptat imediat.
Programul era de două zile pe mare.
Apoi opream în Cozumel, Mexic.
Ulterior, aveam să mai petrecem o zi pe mare până acasă.
O să fie grozav.
Aveam puțin emoții
fiindcă urma să petrec mult timp cu tatăl logodnicei mele.
Doar ce îi cerusem mâna.
Și, evident, voiam să mă placă.
Voiam să fie încântat
că urma să mă însor cu fiica lui.
Am ales croaziera asta dintr-un singur motiv.
Voiam să petrec timp de calitate cu fiica mea.
Doar ce divorțasem și era o perioadă foarte dificilă.
Tata mi-e ca un prieten.
Îmi era dor de el și abia așteptam să petrecem timp împreună.
Absolut.
Asta e nava pe care ne vom îmbarca.
Zici că e un bloc.
Nu-ți dai seama ce mari sunt navele de croazieră până nu ajungi lângă ele.
E ca un zgârie-nori plutitor.
E uriașă.
La intrare e un foaier uriaș, cu scări în spirală și candelabre.
Aici ai jocuri.
Aici e cazinoul.
Și ajungi într-o sală de mese cu preparate din belșug.
Ai săli de divertisment cu spectacole felurite.
Când ieși pe punte, vezi piese de șah uriașe
și oameni care se relaxează la SPA.
Oriunde te-ai uita, ai ceva de făcut.
Urma să mă mărit. Era petrecerea burlăcițelor.
Sper să nu-mi vedeți părțile intime.
Am decis că ar fi frumos să sărbătorim în croazieră.
Eram foarte încântată. Aveam să ne distrăm în croazieră.
Am lăsat bagajele și ne-am dus direct la bar.
Trebuia să facem briefingul de siguranță,
dar mi-am zis: „Nu avem nevoie de informațiile astea.
Oare să fie nevoie să ne reunim de urgență?”
Noi voiam să ne distrăm.
Să facem un selfie!
ZIUA UNU
Au dat semnalul de plecare.
Ne-am zis: „O să fie o vacanță pe cinste!”
Eram foarte încântat.
Primul lucru pe care l-am făcut a fost să bem ceva pe punte.
M-am relaxat,
am stat de vorbă cu socrul meu, să știe că sunt de treabă.
Am stat toată ziua la soare, savurând cocktailuri.
A fost uimitor.
Îmi amintesc că m-am dus la bar
și am auzit o voce răsunând peste tot.
Era o britanică get-beget.
„Sal'tare! Sunt Jen. Ce încântată sunt!”
A fost minunată.
Bună ziua! Bine ați venit la bordul avei Carnival Triumph!
Jen era vocea navei Triumph.
- Jen. - Jen.
Era Barbie a noastră.
Veniți cu noi, la masă!
Să răsune muzica! Îi dăm drumul?
Îmi plăcea mult ce făceam.
Îmi plăcea absolut totul.
Chiar îi adoram pe pasageri.
Am zis-o mereu. Lumea vine să se distreze.
Iar noi trebuie să ne asigurăm că au parte de asta.
Asta-i tot. Lumea vrea să se simtă bine.
Încă o zi frumoasă pe Carnival Triumph. Ziua doi.
Însă nu avem parte doar de distracție cu pasagerii.
Pe navă există două lumi.
Aveam circa 1.200 de angajați din toată lumea.
Pentru cineva care a crescut în URSS,
nu-mi închipuiam că voi lucra pe o navă cu americani,
că voi chiui cu ei și mă voi distra.
Sunt două universuri diferite.
E o industrie americană.
Oaspeții vin să se distreze, iar noi muncim.
La bucătărie se lucrează minimum 70 de ore pe săptămână, uneori mai mult.
La început, mi-a fost foarte greu
fiindcă nu eram obișnuit să mă spetesc așa în India.
Dar ne și distram pe cinste.
Doamne, ce distractiv e pe nave când faci parte din echipaj!
Se face mult sex pe navele de croazieră.
Doamne, nici nu aveți idee cât sex!
Totul e dificil și distractiv.
ZIUA TREI
A fost minunat la Cozumel. Plin de culoare și muzică.
Lumea te întâmpină când cobori.
Abia așteptam să continuăm distracția.
Rebekah se bălăcea în apă, se juca, râdea, ne distram.
Era perfect, uimitor.
Fericirea ei e și a mea.
Ne-am simțit grozav.
Mă înțelegeam bine cu socrul și ne delectam cu mâncare bună.
Ce ne-am mai îndopat!
Am băut și mai mult în Cozumel decât pe navă.
Era petrecerea la care visasem.
Când ne-am întors la navă, ne-am dat seama că mai era doar o zi.
Ne întorceam acasă.
Totul fusese perfect până atunci. Nici că se putea mai bine.
Nici nu-mi amintesc cum m-am întors pe navă.
Ori m-am târât, ori m-a dus cineva.
Nu-mi amintesc nimic.
Demnitatea ne-a rămas acolo.
Am adormit cum am pus capul pe pernă.
ZIUA PATRU
Când m-am trezit, era beznă complet.
Nu știam ce se întâmplă.
ORA 05:28
Și din boxa de pe tavan se auzea ceva.
Ne zgâiam la ea.
Deodată, am auzit: „Echipa Alfa, echipa Alfa!”
Echipa Alfa.
Atenția, echipa Alfa!
Cum am deschis ochii, mi-am dat seama că mi-e sete.
„Nu mi-e bine.
Ce tare se aude!
Închideți-o!
Să o oprească cineva!”
Eram speriat. Nu știam ce însemna „echipa Alfa”.
Nu eram în cabina mea când a sunat alarma.
Se mai întâmplă.
Eram în cabina unui tip de la motoare
și l-am văzut cum a sărit din pat și și-a pus salopeta.
Atunci mi-am dat seama că se petrece ceva.
Eram la bucătărie, tura de noapte.
Credeam că e doar un exercițiu.
Dar, după câteva secunde, am văzut cum ieșea fum din scurgere.
Nu știam ce naiba se întâmplă.
M-am îndreptat spre puntea de comandă
și, de cum am intrat, mi-am dat seama că era grav.
Toată lumea vorbea la telefon, la stații. Erau alarme peste tot.
Lumea alerga, bătea la uși. Era panică.
Afară!
Mi-am zis: „Vai de mine!
E ca pe Titanic. Ne scufundăm.
Unde e punctul de adunare?”
Am pornit câteva stații
ca să aud ce se întâmpla pe punte.
I-am auzit chemând pompierii pe punte.
Nimic nu te poate pregăti... Am rămas înmărmurit.
N-ar trebui să recunosc, dar nu prea știu să înot.
Odată ajunși pe puntea superioară,
îmi amintesc foarte clar
că am văzut aripa roșie.
Și ieșeau flăcări din ea.
Abia atunci m-am trezit cu adevărat
și am realizat că nava luase foc.
A venit căpitanul și ne-a spus că aveau un incendiu la motoare.
Eram șocați.
„Ne scufundăm? Scoatem bărcile de salvare? E așa de urgent? Ce facem?”
Un incendiu pe o navă e mai grav decât unul pe uscat.
Se poate propaga peste tot. Nu ai ce face.
Nu te salvează niciun pompier.
Stăteam proțăpită acolo
și așteptam să-mi spună căpitanul ce se întâmplă.
Ne-a zis: „A ars unul dintre cele șase generatoare,
dar focul e stins.”
„Iată! Deci mai sunt cinci de rezervă. Toate bune.”
Apoi mi-am zis că trebuie să-i anunț pe oaspeți.
ORA 06:14
Situația este sub control.
Nu are rost să mai așteptați.
Mergeți în cabine, la culcare, beți o cafea, luați micul-dejun.
Nu aveți motive de îngrijorare. Nu mai trebuie să așteptați.
Ne-am liniștit.
I-am spus logodnicei mele: „O să fie bine.
Hai să bem o cafea!”
Cred că îmi iau o cafea cu lapte și caramel.
Apoi s-au stins luminile.
E exact ca pe navă!
Deodată, s-a făcut beznă pe punte. Nu mai funcționa nimic.
E beznă.
Ce naiba se întâmplă?
Era beznă. Nu vedeai nimic.
Am auzit cum s-a oprit aerul condiționat.
Fără curent, nu mai aveam nimic.
De la cele mai simple lucruri, o cană de cafea sau o pâine prăjită,
până la propulsia navei.
Practic, eram în derivă.
Nu puteam controla nava nicicum.
Mă încerca un sentiment de nesiguranță.
Eram îngrozită.
Mi-am pornit telefonul ca să-i scriu logodnicului meu
și mi-am dat seama că nu aveam nici semnal.
Curentul mai cade,
dar inginerii își fac treaba și îl pornesc.
Mi-am zis că, după ce se răcește sala motoarelor, o să intre
și o să repornească tot.
Și că o să revenim la normal într-o oră.
ORA 07:57
Între timp, nu știam ce să facem.
„De ce probleme trebuie să ne ocupăm urgent?”
Nu aveam lumină,
însă erau pornite luminile de urgență.
Nu era o problemă majoră. Aerul condiționat.
Oamenii puteau ieși oricând pe punte.
Nu era chiar așa grav.
Însă cineva și-a dat seama că nu mai funcționau toaletele.
Erau electrice.
Nu se putea trage apa.
E o problemă serioasă când ai mii de oameni la bord.
Trebuia să punem la cale un plan de bătaie.
Inițial, am zis să urineze în apă.
Bărbații o puteau face, dar nu și femeile.
Ar fi putut să cadă.
Mai în glumă, mai în serios, am zis
că ar putea urina în duș.
Era o opțiune decentă.
„Da, sună bine.
Așa facem. Facem pipi în duș.”
Însă în cazul defecației,
aveam o problemă mai dificilă.
Informații importante, oameni buni.
Știți deja că toaletele nu funcționează.
În curând o să devină o problemă.
Îmi amintesc treaba asta!
Am pus la cale un plan.
Pentru a urina, vă rugăm să folosiți dușul.
Dacă aveți nevoie să defecați,
vă vom trimite niște pungi roșii
pentru toate băile de la bord.
Dacă aveți nevoie, vă rugăm să folosiți pungile roșii
și să le aruncați în coșurile din hol.
Vă mulțumesc. Revin cu alte informații.
Ce naiba?
Ce vreți să fac?
Poftim?
Nu.
Nu fac așa ceva.
„În ce lume trăim?”
Nu se poate așa ceva.
Nu mi-am imaginat vreodată
că voi apuca ziua în care să fac într-o pungă.
Știu că era groaznic, dar nu aveam altă opțiune.
Folosiți o pungă.
O legați, o puneți în coș și o aruncăm noi apoi.
Era un plan genial.
RISC BIOLOGIC
M-am speriat când am văzut pungile roșii.
„Nu!”
Mi-am zis: „Eu nu folosesc nicio pungă roșie.”
Am luat imediat un Imodium.
ORA 10:31
Trebuia să anunțăm la sediul Carnival ce se întâmpla.
Din fericire, aveam un telefon prin satelit
și era de datoria mea să țin legătura cu cei de pe uscat.
Când am auzit de incendiul de pe Triumph, am intrat în stare de alertă.
Navele de croazieră sunt cele mai mari mașinării din lume.
Când au loc probleme, de obicei, sunt mari.
Într-o situație de criză, primul pas e să dăm o declarație scurtă
prin intermediul presei.
Ceva de genul:
„Pe nava Carnival Triumph a avut loc un incendiu la motoare.
Nava este momentan în derivă și urmează să soluționăm.”
Nu am menționat că nu funcționau toaletele.
Oferim doar informațiile esențiale.
CNN a auzit prima dată despre nava Carnival
prin această declarație.
Ziceau că avusese loc un incendiu.
Că fusese stins.
Că nu funcționau unele lucruri, dar că toată lumea e bine.
Mi-am zis: „Noi suntem CNN aici.
Ne ocupăm de discursul SOTU, de Irak, de Phenian, de Vatican.”
Retragerea Papei e știre, nu asta.
Așa că am dat ochii peste cap la auzul veștii.
Nici gând.
Cred că doar câteva posturi locale au difuzat știrea,
dar cele naționale nu.
Nava Cardinal Triumph este în derivă...
Eram acasă când m-a sunat un coleg de la serviciu.
„Ai auzit de incendiul de pe Triumph?”
I-am zis: „Nu, n-am auzit nimic.
E și fiica mea pe nava aia, cu tatăl ei.”
M-a cuprins o stare de neliniște și frustrare.
Nu puteam s-o sun.
Nu puteam lua legătura cu ea.
Eram disperată să găsesc informații despre ce s-a întâmplat pe navă.
Era vorba de copilul meu.
Nu știam dacă e teafără.
La 12 ani, e cumplit să nu poți vorbi cu mama,
să-i spui ce se întâmplă, cum te simți.
Vrei să fii îmbrățișată de ambii părinți,
dar nu se poate.
ORA 12:09
La ora prânzului, ne vedeam de ale noastre pe cât puteam de normal.
Însă soarele ardea necruțător.
Încercam să găsim apă rece.
Cotrobăiam pe toată nava în căutare de mâncare și apă.
„De ce nu e deschis barul?”
La interior, era și mai rău.
Te sufocai în câteva minute fiindcă nu adia nicio boare.
Era o atmosferă claustrofobică și atunci m-am gândit:
„În viața nu mi-a venit să fac pipi atât de tare.”
Era musai să fac pipi imediat.
„Mă însoțește careva?”
Era întuneric. Trebuia să merg cu cineva.
Nu voiam să fiu singură, îmi era teamă.
Unul dintre oaspeți ne-a spus ce să facem.
Am scos luminița de la o vestă de salvare
și ne-a spus că turnăm suc pe ea, ca să se aprindă.
Și eu trebuia să faci pipi pe lumini de discotecă.
A fost o experiență stranie.
Era prima mea croazieră, dar nu părea ceva normal.
Mi-am zis: „Trebuie măcar să mă clătesc.”
- A fost groaznic. - Absolut scârbos.
Pe bune? Doamne!
ORA 13:27
Pe la 13:30, temperatura scăzuse în sala motoarelor,
iar echipa de stingere a incendiilor a putut intra pentru a inspecta zona.
Atunci a descoperit inginerul-șef
că problema era mult mai gravă decât anticipaseră.
S-au întors și a zis
că incendiul distrusese toate cablurile electrice.
Nu se putea reporni curentul în niciun fel.
Asta a fost.
Eram descumpănită. „Ce ne facem acum?”
Cei de la sediul central au zis să sunăm la Progreso, Mexic,
cel mai apropiat port,
ca să cerem un remorcher să ne aducă la țărm.
Atunci am aflat de noul plan.
„O să vină un remorcher să ne ducă la Progreso mâine.”
Nu eram momentul să fac într-o pungă de plastic.
Eram hotărât.
„N-o să folosesc punga roșie.
O să rezist.”
ORA 17:58
Pe măsură ce trecea timpul și se însera,
urma să înfruntăm prima noapte, și nu puteam dormi în cabine, de căldură.
Suntem în derivă de 12, 13 ore?
Cât e ceasul? E 18:00. Sunt vreo 13 ore.
Am început să vedem oameni care își duceau saltele pe punte.
Am ieșit din cabină și ne-am luat saltelele cu noi în hol.
Eram lângă oameni necunoscuți, cu care nu am fi vorbit pe navă.
Mă gândeam: „Nu e deloc de bine.”
Abia așteptam să ne culcăm. Fusese o zi obositoare.
Voiam să ne trezim în Mexic a doua zi
și să bem o margarita.
Când m-am trezit... „Fir-ar al naibii!
Unde e Mexicul?”
ZIUA CINCI
ORA 08:03
Bună dimineața, doamnelor și domnilor!
Sper că ați reușit să vă odihniți azi-noapte,
în ciuda condițiilor dificile.
Remorcherul va ajunge azi pe la ora 12:00.
A doua zi, totul se schimbase.
Am coborât la etajele inferioare și se simțea un miros greu, de boală.
Uitați faimoasele pungi cu caca!
Probabil că sunt pline de fecale.
Mai era și problema hranei.
A doua zi, am aruncat toate produsele perisabile
și am început să fac sendvișuri cu ceapă, roșii, ce găseam,
pentru cei 3.000 de pasageri înfometați.
Asta e coada la bufet. Este una din patru.
Trebuia să aștepți două ore la coadă.
Când ajungeai acolo, să vezi pentru ce ai așteptat,
găseai pâine fleșcăită, cu roșii și salată.
Situația era alta față de prima zi, cu mâncare din belșug,
înghețată și pizza cât pofteai.
Ce sunt astea?
Sunt pișcoturi.
Vreau și eu două.
Mulțumesc.
Oamenii se luptau ca pentru supraviețuire.
Fiecare pentru el.
Stăteau la coadă și luau câtă mâncare puteau.
Eu vreau un hamburger.
Cei care au luat câte zece, să îi dea înapoi. Eu vreau doar unul.
Toți făceau provizii, era ridicol.
Luau cât puteau duce și se duceau în taberele lor.
Mă gândeam că abia acum văd americanii
cum e într-o țară dictatorială,
unde așa ceva se întâmplă la ordinea zilei și nu se mai miră nimeni.
Da. Bun-venit în URSS, oameni buni!
Și-au făcut șandramale pe-aici. Fiecare doarme pe unde apucă.
Oamenii își puneau cearceafuri peste scaune și își făceau corturi.
Toți voiau câte un șezlong. Se îmbrânceau, se băteau.
„Asta e zona mea, cu oamenii mei.
Să nu te iei de noi!”
Am fost martor la multe.
- Deci noi suntem aici, pe „F”? - Da.
Că ne-am futut.
Da, poate.
ORA 13:43
Deodată, la orizont a apărut o altă navă.
Mulțumim!
Mi-am zis: „Gata, o să ne salveze!”
O altă navă Carnival, Legend, era prin apropiere.
Au venit să ne ajute.
Mai mult cu produse alimentare, pentru că, din motive de siguranță,
nu puteam transfera 4.500 de oameni pe cealaltă navă.
A fi fost un efort imens.
Am fi coborât bărcile, am fi urcat o mână de oameni la bord,
i-am fi transferat, am fi legat barca și am fi luat-o de la capăt.
S-a rupt.
Doamne!
Nu era o opțiune.
Ne făceau poze de parcă eram la circ.
Și se distrau, dansau întruna.
Ei se distrau nevoie mare și noi luam Imodium.
Eram doar un popas în croaziera lor.
Da.
Ce aproape sunt!
Atunci ne-a picat nouă fisa
că am putea prinde Wi-Fi de la navă.
Încercam să ne apropiem cât mai mult, ca să prindem semnal.
Toată lumea era pe punte,
cu telefoanele ridicate, ca să prindă semnal.
Ați prins semnal?
Și am început să ne conectăm.
Mi-am zis: „Nu e de bine.
Lumea o să sune acasă și o să anunțe
că sunt în mijlocul oceanului, fără curent
și că se răhățesc în pungi.
Am sunat-o imediat pe mama.
Nu vă închipuiți cum m-am simțit când i-am văzut numele pe ecran.
I-am spus de pana de curent și de pungile roșii.
I-am spus că s-a dus totul de râpă.
Nu m-aș fi așteptat să-mi spună că face caca în pungi roșii.
E ceva rupt dintr-un film de groază.
Deși se întâmplau toate astea, mă întrebam de ce nu aflăm de la știri.
Au început să ne sune familiile la CNN.
Sunau la canalele de știri și ne dădeau detalii
care nu apăreau în comunicatul de presă.
Stai! Nu funcționează toaletele?
Spuneau că lumea își face nevoile în pungi și...
Atunci mi-am dat seama că e o știre mare.
Circa 4.000 de pasageri și angajați
și-au petrecut noaptea trecută în derivă în Golful Mexic.
Așa descrie situația soția cuiva, care e pe navă:
Nu avem curent. Ne facem nevoile în găleți și în pungi.
Au început să apară informații despre condițiile de pe navă.
O croazieră relaxantă de patru zile a ajuns un coșmar.
4.200 de oameni în derivă.
Doamne! Cum e posibil?
S-a dat în vileag.
Situația era tot mai gravă și nu puteam stăvili știrile.
Nava rămâne fără provizii și lumea e tot mai neliniștită
în timp ce așteaptă salvarea.
Eu urmăresc orice dezastru maritim.
Cu asta mă ocup.
Am văzut știrile locale despre incidentul respectiv
și am intrat în panică.
Mi-am zis: „E complet ridicol.”
Erau pasageri care plătiseră.
Carnival e una dintre cele mai mari companii navale din lume,
valorează miliarde de dolari.
Dar știam că, în ultimii ani,
au tot avut probleme cu incendii pe alte nave.
Mirosul de fum umple nava Carnival Splendor, de 300 m lungime.
Când am auzit știrea despre Carnival Triumph,
mi s-au aprins beculețele.
ORA 12:17
Le promiseserăm tuturor că îi vom duce la țărm cât de curând.
Apoi, m-au anunțat de la sediu că se schimbaseră planurile.
Ne-au zis că, de când rămăseserăm fără curent,
nava se deplasase vreo 100 de mile nautice.
Nu mai eram lângă Mexic.
Noul plan era să-i ducem pe toți la Mobile, Alabama.
Urma să mai petrecem două zile pe mare.
Am rămas înmărmurit.
Pe bune? E un dezastru!
Am aflat că aveam să mergem la Mobile.
Ne-am enervat cu toții.
- Parcă își băteau joc de noi. - Da.
Încă trei zile așa. Nu avea să ne fie bine.
- Deja mirosea a urină. - Da.
Începeau să miroasă toaletele.
Nu se mai scurgeau.
Începeau să se umple și dușurile
și apa nu se scurgea nicăieri.
Atunci ne-am dat că am pus-o.
Când ne-a anunțat Jen că mai aveam de îndurat vreo trei zile,
mi-a zis: „Nu mai pot să mă țin.
N-o să pot rezista
fără să merg la baie, să mă ușurez.”
Bun, o luăm de la capăt.
Am început să caut băi.
Auzisem un zvon cum că existau și toalete funcționale.
- Merge toaleta? - Nu.
Nu. Ale noastre nu merg.
Bine.
Cum intram într-o baie, deschideam ușa și vedeam că nu funcționa.
Următoarea. Nu.
„Asta e scârboasă. Asta nu merge.”
Chiar aveam nevoie la baie.
Am găsit o toaletă publică și am intrat.
Nici că mai văzusem ceva mai scârbos.
Lumea acoperea caca cu hârtie igienică,
apoi făcea peste.
Erau straturi și straturi.
Ca o lasagna.
Pe punțile trei, patru, cinci e curat. S-au ocupat.
Poți merge acolo dacă vrei.
Super. Mersi!
Când am găsit o toaletă funcțională, m-am liniștit.
Am purtat și o discuție jenantă cu socrii.
„Probabil că aveți nevoie la baie.
Am găsit una funcțională. Sper că sunteți bine.
Ați folosit punga roșie?” A fost o discuție tare jenantă.
Pe navele Carnival lumea se distrează.
Echipajului i se spune să creăm experiențe memorabile.
Așa că s-a luat decizia să oferim băuturi gratuite la bar.
Eu m-am opus ideii de băutură gratis.
Lumea o ia razna.
Au început să ne dea băutură gratis la bar!
Ce tare!
„Băutură moca, hai!”
- Da! - Ceva distractiv.
- Era ceva. - Croazierele sunt distractive.
Băutură gratis. Haide!
Lumea se aproviziona cu băutură, și-o lua în cabine.
Era nebunie curată, erau beți turtă.
„Dă-mi de băut! Da!”
Totul mergea ca uns.
Dar lumea începuse să urineze în apă.
„Să-mi trag una!”
Aruncau pungile roșii în bărcile de salvare.
Cineva a aruncat o pungă cu caca și a luat-o vântul
de a ajuns pe o persoană de pe puntea inferioară.
Omul ăla cică: „Ce dracu'?”
În grupul de lângă noi de pe punte era un cuplu.
Făceau sex chiar în fața mea, pe scaun.
Nu și-au pus măcar un cearceaf pe ei.
Nu, erau despuiați.
Nu țineau la băutură. Se încăierau...
Devenea înfricoșător.
Ca tată, rolul tău e să o protejezi, dar nu puteam face nimic.
Mai că...
Mă simțeam neputincios.
Și se întâmplau toate astea.
Nu aveam ce să fac.
Mi-am zis: „Trebuie să terminăm cu toate astea.
Închidem barul.”
Măcar a fost ceva.
Ne-am simțit bine, ne-a distras puțin atenția.
Eram singuri, în mijlocul mării.
ORA 15:01
Eram foarte încântate când am văzut remorcherele.
Au venit să ne tracteze.
Ne puneam în mișcare.
Urma să se încheie.
Remorcherul o ia încolo.
Ne trage ca să nu ne fugă pupa.
Probabil că dă înapoi. Sigur dă înapoi.
Dar, când au început să ne tragă...
ne-am înclinat.
Cum se vede când se bandează!
Ne puseserăm în mișcare, dar nava se înclinase
și totul era într-o parte.
Ne împing remorcherele. Ține bine telefonul!
Deodată, s-a înrăutățit vremea.
Mi-am dat seama că era momentul de cotitură.
Atunci s-a revărsat totul.
Doamne!
E inundat peste tot.
E plin și pe aici.
Ce?
Tot ce e într-o toaletă, pișat, rahat, tot,
era peste tot.
Doamne!
- Ai grijă! - Ferea!
Situația s-a înrăutățit rapid.
Se revărsa pe podea și nu mai contenea.
Apă de canalizare.
- Rahat. - Ce alunecă!
Mergeai pe hol, călcai în ud și știai pe ce calci.
Erau... excremente.
Cum am coborât din patul de sus, m-am udat la picioare.
Nu înțelegeam ce naiba e.
Era foarte nasol. Îmi țineam respirația.
A fost dezgustător.
Era peste tot.
Abia așteptam să scap de pe navă.
ZIUA ȘASE
Peste noapte, au început să apară detalii
despre situația care era în desfășurare pe navă.
Cabina e inundată.
E apă din canalizare pe hol.
Pe podeaua cantinei e rahat, pișat.
Nu ne venea să credem.
Jeff Zucker, noul nostru șef, căuta să crească ratingul
și a luat decizia să ne axăm pe știrea asta.
Era riscant, dar el trebuia să-și asume un risc.
Era noul șef și trebuia să atragem audiență.
A decis să riscăm totul cu povestea asta.
O vacanță de vis este acum un coșmar
pentru mii de pasageri de la bordul unei nave Carnival.
Se scurge apă menajeră pe pereți.
Numai asta difuzam.
Să aruncăm o privire în nava uriașă!
Multă lume într-un spațiu restrâns.
Am vorbit cu avocați de drept maritim, infecționiști.
E. coli, salmonella, shigella.
Am vorbit și cu un psiholog ca să ne ajute să înțelegem
cum suportau acești oameni acest calvar.
Ne storceam mințile ca să găsim toate variantele
prin care puteam prezenta știrea nonstop.
De câte ori urmăream știrile,
aflam despre o nouă problemă la navă.
„Doamne, e haos total!”
Am început să aprofundez situația și am rămas șocat de ce am aflat.
În doi ani, avuseseră loc nouă incidente cu furtunurile de ulei,
în timp ce navele erau în larg,
care puteau cauza incendii la bord.
E incredibil!
Jucau un fel de Ruleta rusească
cu viețile oamenilor.
ORA 23:23
Nu mai știam ce zi e, ce oră e.
Nu știam de câte zile eram pe navă.
Pierdusem noțiunea timpului.
Ne trezeam, ne culcam,
speram să ajungem acasă.
ZIUA ȘAPTE
Când plutești așa în derivă, îți fuge mintea.
Cred că voiam doar să ajungem acasă.
Ne săturaserăm. Stăteam ca pe ace.
Lumea nu avea ce să facă, ne simțeam îngrădiți.
Eram ca niște prizonieri.
Parcă era sfârșitul lumii, ca în emisiunile despre supraviețuire.
La un moment dat, un domn vârstnic organiza studii biblice.
Plănuiam să fie o experiență minunată.
Dar s-a transformat în ceva cumplit, cum nu-mi imaginam.
Dădusem greș.
Nu te uita la mine...
A fost o situație dificilă și nu aveai ce face.
Da.
ZIUA OPT
Am condus toată noaptea până la Mobile.
Voiam să fiu în port când avea să ajungă fiica mea.
Am intrat până pe dană.
Reporterii erau peste tot.
Toată lumea mă suna, toți mă căutau.
Incredibil.
Ultimul lucru pe care mi l-a spus, cel mai dificil,
a fost: „Mamă, mi-e teamă că nu te voi mai vedea.”
ORA 16:17
Ultima zi parcă nu se mai termina.
Abia așteptam să scap.
Nu-mi doream decât să se debarce toți,
să facă un duș, să se odihnească.
Voiam doar să apuc și eu să stau liniștită.
A sosit un elicopter.
- Bun. - Bine.
Pe măsură ce ne apropiam de port, apăreau tot mai multe avioane, elicoptere.
Ne-am dat seama că era presa, cel mai probabil.
Nava se află la circa 50 km de port,
se îndreaptă spre Mobile.
Încep să apară relatări și clipuri.
E foarte grav. A ajuns în lift.
Curgea așa de multă apă, că ziceai să plouă.
Ploua cu apă menajeră.
Știrea a prins avânt.
Era din ce în ce mai mare.
Nu se mai linișteau apele.
Când intrai pe Twitter și vedeai eticheta
#NavadeCroazierădinIad, era clar că-i interesa pe toți.
CE COȘMAR! NAVA E SUPRANUMITĂ „WC-UL PLUTITOR”
NASOL DE ECHIPA DE PR DE LA CARNIVAL
VREAU SĂ DORM, DAR MĂ TOT UIT LA ȘTIRILE DESPRE NAVĂ PE CNN
CNN a cules roadele.
Știrea despre navă a fost cea mai importantă din toată America.
Bine ați revenit la Sala Fiesta de pe nava Carnival Triumph!
Barul karaoke este acum toaletă, da?
Voiajul de coșmar de pe Carnival Triumph.
...șase zile în derivă, răhățindu-se în pungi.
Era un dezastru PR.
Gata cu știrile!
Ne așteptam să fim atacați de presă când nava sosea în port.
ORA 21:29
Uitați că vine!
De cum a ajuns nava, auzeam cum țipa lumea.
Aveau pancarte.
Se simțea atmosfera de entuziasm general că, în sfârșit, ajunseserăm.
- Ce ușurare! - În sfârșit acasă!
Ia ascultați! Ce fericiți sunt s-o audă!
Știu că am mulțumit personalului.
În fișa postului nu scrie nicăieri că trebuie să ne strângă rahatul.
O să apreciez toată viața toaletele private.
NAVA AJUNGE ÎN MOBILE
Am fost foarte mândră de mine că am rezistat
și nu am clacat.
Sunt mândră și de echipaj.
S-au sprijinit reciproc și au trudit cu toții.
Începem să vedem oameni debarcându-se.
Sunt pasageri care coboară.
Angajații aleargă de colo-colo.
Deși credeam că ne vor ponegri când se vor debarca,
am fost șocați și ușurați
când mulți pasageri au lăudat echipajul Carnival pentru efortul supraomenesc.
Cum am coborât de pe navă, am fugit la mama.
Am alergat în brațele ei.
Ce ușurată m-am simțit când am îmbrățișat-o zâmbind!
Și am plâns de bucurie.
Mă simt mai puternică decât eram.
Voiam ca această croazieră să fie una nemaipomenită,
în care să petrec timp cu Bekah.
Dar a fost ceva mai mult,
am trecut prin ceva împreună.
Bun sau rău.
M-am bucurat când am ajuns.
Eram cu viitorul meu socru.
Ne strângeam mâinile și ne îmbrățișam.
„Uite prin ce am trecut împreună!
Și n-am folosit pungile roșii.”
După ce nava și pasagerii au ajuns în SUA,
Frank Spagnoletti a dat Carnival în judecată.
Nava asta nu trebuia să navigheze.
Aceste documente dovedesc că nava era predispusă la incendii.
Era ceva ce putea fi prevenit.
Aveam șanse de câștig.
Dar te lovești de bilet.
Pasageri nu au dreptul să-i dea în judecată
fiindcă avocații companiei Carnival spun
că în contract scrie că ei nu pot garanta
siguranța pasagerilor și a navei,
hrana adecvată și condiții bune de igienă.
În reclamă nu menționează asta.
E uimitor. Cred că, dacă știa lumea la momentul respectiv,
probabil că nu și-ar fi luat bilet.
Eu n-aș fi luat.
Cazurile lui Frank s-au încheiat cu înțelegeri.
Ashley și-a organizat nunta.
Domnișoarele de onoare i-au împachetat cadoul în pungă roșie.
Devin și socrul său merg în vacanțe anual,
dar numai pe uscat.
Larry și Rebekah încă merg în croaziere,
dar nu cu Carnival.
Abhi nu mai vede lasagna cu aceeași ochi.
După acest incident,
Carnival a cheltuit 115 milioane de dolari pentru curățarea și repararea navei.
În prezent, se numește Carnival Sunrise.
Carnival insistă că a fost un accident și că s-au luat măsuri preventive.
Pasagerii au primit banii înapoi, 500 $ și o croazieră gratuită.
S-au luat măsuri pentru prevenția incendiilor.
Au schimbat contractele
și acum asigură hrană adecvată, condiții de igienă și siguranță.
Subtitrarea: Laura Somandru