Downloaded from YTS.MX
Official YIFY movies site: YTS.MX
14 FEBRUARI 2013
28 grader, 41 minuter, 30 sekunder.
Ibland uppstår det situationer som väcker allas uppmärksamhet.
Jag minns hur vi skyndade dit
med vetskapen om att alla skulle reagera på den här enorma händelsen.
Det var kameramän, korrespondenter, fotografer...
Vi hade folk på båtar, en helikopter i luften...
Vi fick inte nog.
Landet fick inte nog.
Tre, två, ett, precis under oss nu.
Jävlar!
Nu ser vi för första gången kryssnings- fartyget som blivit ett katastrofområde.
Kolla här.
Helikoptern såg när passagerarna på däck formade ordet "hjälp".
Vad är det som pågår på det där fartyget?
Det går jäkligt fort på slutet.
Vi älskade att åka på kryssningar.
Maten, poolen, vattenrutschkanan...
Vad mer kan man önska sig? Det var underbart.
Det var så roligt och underbart att bara få släppa verkligheten.
Vi hade jättekul och skrek av glädje.
Sen blev det mörkt.
Herregud.
Alla undrade vad fan som pågick.
Över 4 000 personer är fast på ett kryssningsfartyg ute på havet.
Drömsemestern förvandlades till en mardröm för tusentals passagerare.
Det blev snabbt riktigt illa.
Jösses.
Plötsligt tänkte alla på sig själva.
Det var hemskt.
Plötsligt insåg vi att det brann ombord.
Kom igen.
Herregud, nu sjunker vi.
Det var inte branden som var problemet, utan toaletterna.
Det är bajs och kiss på golvet i restaurangen.
En toalett rymmer inte hur mycket som helst.
Det var som en flytande petriskål.
Herregud.
Rädda oss! Hjälp!
Mardrömmen utvecklades långsamt och gick inte att stoppa.
Jag vill av det här fartyget.
BAJSKRYSSNINGEN
Hej.
Första gången jag hörde nåt om kryssningen
var när min fästmö berättade att hennes familj skulle åka.
"Vi åker med. Allt är ordnat."
Jag sa ja direkt.
Vi skulle vara ute på havet i två dagar
för att sen gå i land i Cozumel i Mexiko.
Sen en härlig dag till på havet på väg tillbaka till Galveston. Toppen.
Jag var lite nervös över att umgås så länge med min fästmös pappa.
Jag hade precis bett om tillstånd att få gifta mig med henne.
Så jag ville att han skulle tycka om mig.
Jag ville att han skulle vara glad för att hans dotter valt just mig.
Jag åkte iväg av en anledning, och det var att få umgås med min dotter Bekah.
Jag var nyskild och det var en väldigt jobbig tid.
Pappa är min bästa vän.
Jag hade saknat honom och såg fram emot att få umgås med honom.
Utan tvekan.
Där har vi fartyget som vi ska åka med.
Det ser ut som ett hus.
Man förstår nog inte hur stora kryssningsfartyg är
innan man står bredvid dem.
Det ser ut som en liggande skyskrapa, som flyter.
De är enorma.
Därinne möts man av en enorm foajé med trappor och kristallkronor.
Här borta finns en spelhall.
Välkomna till kasinot.
Plötsligt kommer man till en enorm sal med massor av mat.
Det finns en scen där de har uppträdanden.
Och så kommer man ut på däck där det finns ett enormt schack
och folk badar bubbelpool...
Det finns nåt att göra vart man än tittar.
Jag skulle gifta mig, så det här var min möhippa.
Nu ska jag inte visa nåt.
Vi pratade om det och kom fram till att en kryssning vore roligt.
Jag såg så mycket fram emot det. Kryssningar är toppen!
Vi la in bagaget och gick direkt till baren.
VID EN NÖDSITUATION...
Man skulle gå på en säkerhetsgenomgång, men vi kände att det inte behövdes.
"Varför ska vi veta var samlingsplatsen är?"
Vi ville festa.
Vi tar en selfie.
DAG ETT
Sen tutade de i tutan och vi kände att semestern var igång.
Väldigt roligt.
Vi hämtade dricka och gick ut på däck.
Vi satt där och njöt, jag pratade med svärfar för att göra ett gott intryck.
Vi satt i solen hela dagen och drack drinkar.
Det var underbart.
Jag minns att jag gick till baren och då hördes plötsligt en röst,
det var en glad, brittisk kvinna. "Hej, jag heter Jen. Vad roligt!"
Hon var underbar.
God eftermiddag och välkomna ombord på vackra Carnival Triumph.
Jen var Triumphs röst.
- Jen. - Jen.
Som en semester-Barbie.
Kom hit och var med. Dra igång musiken!
Jag älskade mitt jobb, varje liten del av det.
Jag tycker så mycket om resenärerna.
Folk kom ju för att få en härlig semester,
och min uppgift var att se till att de fick det.
Folk vill ha roligt, så enkelt är det.
Ännu en härlig dag på Carnival Triumph, dag två.
Men det handlar inte bara om att skoja och ha roligt med gästerna.
Det är skilda världar på fartyget.
Vi har 1 200 anställda från hela världen.
Jag växte upp i Sovjetunionen
och hade inte en tanke på att få jobba på ett amerikanskt kryssningsfartyg
där man säger "yeehaa" och njuter av det.
Det är som två olika universum.
En amerikansk företeelse. Gästerna roar sig och jag jobbar.
I köket måste man jobba minst 70 timmar i veckan, ibland ännu mer.
I början var det jobbigt,
för i Indien jobbade jag inte så pass mycket.
Men vi hade väldigt roligt.
Det är så roligt att jobba på ett kryssningsfartyg.
Det blir mycket sex på ett kryssningsfartyg.
Jösses! Så mycket sex, ni vill inte veta.
Allt är tufft och roligt.
DAG TRE
Det är så härligt att komma till Cozumel. Färgsprakande, musik...
Man blir välkomnad när man kliver av.
Så vi var redo att fortsätta ha roligt.
Jag minns att Rebekah plaskade runt i vattnet, lekte och hade skoj.
- Det var toppen. Underbart. - Är hon nöjd så är jag nöjd.
Det var underbart där.
Jag och svärfar hade det bra och vi åt jättegod mat.
Vi åt massor.
Vi drack mer i Cozumel än på båten.
Det var verkligen mina drömmars möhippa.
När vi gick tillbaka till båten insåg vi att det bara var en dag kvar.
Vi skulle hemåt igen.
Det var helt perfekt fram till dess. Det hade inte kunnat vara bättre.
Jag minns inte ens att vi gick ombord igen.
Jag kanske kröp eller blev buren. Jag minns inte.
Vår värdighet blev kvar i Cozumel.
Jag däckade så fort jag la mig i sängen.
DAG FYRA
Jag minns att jag slog upp ögonen och allt var becksvart.
"Vad är det här?"
Ljudet kom från en högtalare i taket, som jag stirrade på.
Sen hördes plötsligt: "Team A. Team A."
Team A. Team A.
Lystring, team A.
Det första jag kände var att jag behövde vatten. Jag mådde inte bra.
"Vad högt det låter. Stäng av."
"Kan nån bara stänga av?"
Jag blev orolig, jag visste inte vad "team A" betydde.
Jag var inte i min egen hytt när larmet gick.
Det är sånt som händer.
Jag var i en killes hytt, han jobbar i maskinrummet.
Då studsade han upp och drog på sig arbetsoverallen.
Då förstod jag att det var nåt på gång.
Jag jobbade natt i köket. Först trodde jag att det var övning.
Men efter några sekunder såg jag att det kom rök ur avloppet.
Alla undrade vad det var som hände.
Jag gick upp till bryggan,
och förstod direkt att det var allvar.
Alla pratade i telefon eller i radion, och larmen tjöt.
Folk sprang runt och bankade på hyttdörrarna. Det var panik.
Kom ut!
Jag kände bara: "Herregud, nu är det kört. Vi sjunker som Titanic."
"Var ska vi samlas nånstans?"
Jag slog på ett par radior för att höra vad som pågick på bryggan.
De ropade att brandteamet skulle ner till nedre däck.
Ingen övning i världen kan förbereda en på nåt sånt.
Det här kanske jag inte borde säga, men jag simmar dåligt.
När vi kom ut på däck,
det första jag såg, som jag aldrig kommer att glömma
var den stora, röda skorstenen.
Det slog lågor ut från den.
Då vaknade jag till och kände:
"Jävlar, det brinner ombord."
Kaptenen kom och sa: "Det brinner i maskinrummet."
Och man bara: "Va?!"
"Sjunker vi? Ska vi ta fram livbåtarna? Är det nödläge? Är det kört?"
Brand ombord på en båt är läskigare än brand på land.
Den kan spridas runt om en, och man kan inget göra. Det kommer inga brandmän.
Jag stod bara där och väntade på att kaptenen skulle berätta vad som hände.
Han sa att det hade brunnit i en av de sex dieselgeneratorerna,
men att det var släckt.
"Vi har fem kvar. Det är lugnt. Toppen."
Då kände jag att jag ville berätta för gästerna.
Vi har allt under kontroll, så ni kan lämna samlingsplatserna.
Gå tillbaka till era hytter, lägg er eller ta lite frukost.
Ni behöver inte oroa er, vänta inte vid samlingsplatserna.
Det var lugnande.
Jag sa till min fästmö att allt skulle ordna sig.
"Vi tar lite kaffe."
Jag tror att jag tar en brylépudding.
Då slocknade alla lampor.
Oj... Det här känns som på båten.
Plötsligt blev det mörkt på bryggan.
Totalt strömavbrott.
Det blev kolmörkt.
Vad fan händer?
Helt mörkt, man ser ingenting.
Sen hörde vi hur luftkonditioneringen la av.
När strömmen går slutar allt fungera.
Från småsaker som att göra te, kaffe eller rosta bröd
till fartygets motorer.
Så vi låg helt enkelt på drift.
Nu insåg vi att ingen hade kontroll över fartyget.
Det var så osäkert, man visste inte vad som skulle hända.
Jag var jätterädd.
Jag satte på mobilen för att skriva till min fästman,
men upptäckte att jag inte hade nån mottagning.
Vi har haft strömavbrott förut, men då har teknikerna fått igång det igen.
Så jag tänkte att när motorn väl svalnat så kommer de att dra igång allt igen.
Så är allt som vanligt igen, om nån timme kanske.
Men vad skulle vi göra under tiden?
Vilka problem behövde lösas på en gång?
Lamporna, så klart. Allt var släckt, men nödbelysningen fungerade.
Så det var inget jätteproblem. Luftkonditioneringen...
Folk kunde ju gå ut på däck om de ville, så det var inte så farligt.
Då var det nån som upptäckte att toaletterna inte funkade.
Det krävdes el.
Så det gick inte att spola,
vilket är ett enormt problem när man har tusentals passagerare.
Vi behövde komma på en lösning.
Först var det att kissa i havet.
Det funkar männen, men inte för kvinnorna. De kan ramla över bord.
Lite på skoj förslog jag att man kan göra nummer ett i duschen.
Det kändes som ett rimligt alternativ.
Och det blev... "Ja, det låter bra."
"Så gör vi."
"Vi kissar i duschen."
Men nummer två...
Det var betydligt knepigare än nummer ett.
Mycket viktig information till er.
Ni har säkert märkt att det inte går att spola i toaletterna,
och det kommer att bli ett litet problem.
Jäklar, jag minns det här.
Vi har lagt upp en plan.
Om ni behöver göra nummer ett så kan ni göra det i duschen.
Om ni behöver göra nummer två
kommer vi att lägga ut röda påsar på alla toaletter ombord.
Om ni behöver göra nummer två ber vi er att göra det i en påse
som ni sen slänger i en papperskorg i korridoren.
Tack ska ni ha, jag återkommer med mer information.
Vad i helvete?
Vad sa du nu?
Ursäkta?
Nej.
Det tänker jag inte göra.
Man kände bara: "Vad är det här för värld?"
Det kan inte vara sant.
Jag hade aldrig trott att jag en dag skulle behöva bajsa i röda påsar.
Det var hemskt, men det fanns inga andra alternativ.
Gör det i en plastpåse.
Knyt ihop påsen och släng den i papperskorgen, så tas de om hand sen.
Det var smart tänkt.
FARLIGT AVFALL
När jag såg de röda påsarna kände jag bara: "Åh nej."
"Nej."
"Röd påse? Nej, aldrig. Inte en chans."
Jag tog stoppande tabletter på en gång.
Vi behövde berätta för huvudkontoret vad som pågick ombord.
Som tur var hade vi en satellittelefon som funkade, och det blev mitt ansvar
att hålla kontakten med fastlandet.
När jag fick höra om branden ombord var det krisläge på en gång.
Ett kryssningsfartyg är det största maskineri som finns.
Så när nåt går snett blir det ofta riktigt illa.
Vid nödsituationer börjar man med ett mycket kort uttalande om det som skett
och förmedlar det till pressen.
Nåt i stil med: "The Carnival Triumph har drabbats av brand i maskinrummet."
"Fartyget står just nu still och vi jobbar med att lösa det."
Vi nämnde inte att toaletterna inte funkade.
Man ger dem det man tror att de behöver, och inget mer.
Första gången nyhetsavdelningen på CNN hörde om Carnival
var när pressmeddelandet kom.
Det stod att det hade brunnit ombord på Triumph.
Branden var släckt.
Det fanns vissa problem, men på det stora hela så var det lugnt.
Och jag tänkte: "Vi är ju för fan CNN."
"Vi hade ju talet till nationen, Irak, Pyongyang, Vatikanen."
Att påven ska avgå är en story.
Då är det lätt att himla med ögonen åt nåt om ett fartyg.
Knappast.
Det var säkert några lokala redaktioner som nämnde det, men inte rikstäckande.
Kryssningsfartyget Carnival Triumph driver...
Jag var hemma när det ringde, det var min arbetskamrat.
"Har du hört om branden på Carnival Triumph?"
Och jag bara: "Nej, det har jag inte hört."
"Min dotter är ombord, tillsammans med sin pappa."
Jag blev genast både rädd och frustrerad.
Jag fick inte tag i henne.
Jag kunde inte få kontakt med henne.
Jag försökte febrilt hitta information om vad som hade hänt på fartyget.
Min dotter är där ute.
Jag visste inte hur hon mådde.
För en 12-åring är det otäckt att inte få prata med sin mamma
och berätta om allt som hänt och hur man mår.
Man vill ha sina föräldrar där och bli omkramad,
men det gick inte.
Vid lunch försökte vi ha en så normal dag vi kunde.
Men solen stekte på oss, och vi försökte få tag i kallt vatten.
Vi rotade runt på båten för att hitta nåt att äta och dricka.
"Varför är inte baren öppen?"
Inne på båten var det ännu värre.
Det var så kvavt. Luften stod helt stilla därinne.
Jag fick plötsligt en känsla av klaustrofobi.
Och då kände jag:
"Jag har aldrig varit så här kissnödig i hela mitt liv."
Jag kände bara: "Jag måste verkligen kissa."
"Vill nån följa med?"
Det var ju mörkt, så man ville ha nån med sig.
Man ville inte gå ensam, det var för läskigt.
Då sa en gäst åt oss hur vi skulle göra.
Vi hade tagit varningslampan från en flytväst.
Han sa att vi skulle hälla läsk på den, så att den skulle bli blöt och tändes.
Så hela tiden man höll på där var det ett blinkande diskoljus.
En väldigt konstig upplevelse.
Min första kryssning, men det kändes inte normalt.
Sen kände jag att jag behövde skölja av mig.
- Det var hemskt. - Riktigt äckligt.
Allvarligt? Herregud.
13.27
Runt 13.30 hade temperaturen äntligen sjunkit i maskinrummet,
och brandteamet kunde ta sig in och se vad som hänt.
Då upptäckte man att det var mycket värre än vad man hade trott.
De kom tillbaka och sa
att i princip samtliga elkablar hade brunnit.
Så vi skulle inte få tillbaka strömmen.
Så var det med det. Man tappar modet, vad skulle vi ta oss till?
Fastlandets plan var att höra av sig till Progreso i Mexiko,
den närmaste hamnen
och be en bogserbåt komma ut och dra in oss.
Då fick vi höra om den nya planen,
att vi skulle bogseras in till Progreso dagen efter.
Jag tänkte inte gå på toa i en papperskorg.
Absolut inte.
"Jag tänker inte använda en röd påse."
"Jag klarar mig."
17.58
Det började mörkna och den första natten var på ingång,
då kände vi att det var för varmt att sova i hytten.
Vi har flutit runt i 9, 10, 12, 13 timmar.
Vad är klockan? 18. 12-13 timmar.
Då började folk släpa madrasser ut på däck.
Vi lämnade vår våning, tog upp madrasserna och la oss i korridoren.
Man låg bredvid helt okända människor som man inte skulle ha pratat med annars.
Det kändes inte alls bra.
Vi var trötta allihop, det hade varit en känslomässigt jobbig dag.
Vi ville se Mexiko när vi vaknade,
hoppa i land och dricka en margarita.
Men när jag vaknade kände jag bara: "Helvete."
"Var fan är Mexiko?"
DAG FEM
Mycket god morgon, mina damer och herrar.
Jag hoppas att ni har lyckats sova lite trots de utmanande förhållandena.
Bogserbåten ska komma klockan 12 idag.
Vi hörs snart igen.
Dagen därpå var läget ett annat.
Jag gick ner för trapporna
och såg och kände den hemska stanken.
Här har vi de ökända bajspåsarna.
De lär vara fulla av avföring.
Och så maten.
Morgonen därpå kastade jag alla kylvaror
och gjorde mackor med lök, tomater... Allt vi kunde hitta.
Till de 3 000 hungriga gästerna ombord.
Här har vi matkön. Två av fyra matköer.
Man fick stå i kö i två timmar.
När man kom fram till det man väntat på
så var det soggigt bröd med tomat och sallad.
Det var stor skillnad mot första dagen då det fanns mat överallt,
som glassmaskiner och pizza.
- Vad är det där? - Ladyfingers.
Jag tar ett par såna.
Tack.
Plötsligt handlade det om att överleva. Alla fick klara sig själva.
De som kom fram till maten tog så mycket mat de kunde.
Jag vill ha en hamburgare.
Folk som tar tio får lägga tillbaka, jag vill bara ha en.
Hamstrandet var urlöjligt.
Folk roffade åt sig så mycket de kunde till sina läger.
Det fick mig att tänka att nu förstår amerikanerna
hur det kändes att leva i en diktatur,
där sånt här händer och ingen blir förvånad.
Välkomna till Sovjetunionen, allihop.
Det ser ut som en kåkstad, folk sover lite överallt.
Folk spände upp lakan över solstolar och skapade tältläger.
Alla ville ha solstolar, och folk ryckte och slet.
"Det här är mitt ställe, mitt gäng."
"Kom inte och bråka med oss."
Det var mycket sånt.
- GPS:en visar att vi är på F:et. - Ja.
F som i "fucked".
Ja, kanske.
13.43
Plötsligt blickade vi ut och såg ett annat fartyg.
Tack!
Jag kände bara att nu kommer vi att bli räddade.
Systerskeppet Legend befann sig i närheten.
De stannade till och hjälpte oss.
De kom främst med mat.
4 500 personer kan inte knalla över från ett fartyg till ett annat.
Det är ett enormt arbete.
Man får sänka ner båtar och låta ett fåtal hoppa ombord.
Åka över, lägga an, låta passagerarna gå av och göra om det.
Den gick sönder.
Herregud.
Det funkar inte.
De tog bilder på oss som om vi var en freak show ute på havet.
De festade, dansade bara på.
De körde YMCA medan jag knaprade Imodium.
- Vi blev en attraktion på deras färd. - Precis.
Vad nära de är nu.
Det var då vi fick idén att vi kanske kunde använda deras wifi.
Alla försökte komma så nära som möjligt för att få mottagning.
Alla var ute på däck och höll upp telefonen för att få mottagning.
Fick nån mottagning?
Och så fick vi mottagning.
Jag kände att det inte var nåt vidare.
Alla skulle ju ringa hem och berätta att de var fast ute på havet utan el,
och att de tvingas bajsa i röda påsar.
Jag ringde mamma på en gång.
Jag kan inte beskriva hur det kändes när jag såg hennes namn på telefonen.
Jag berättade om elen och om de röda påsarna.
Jag sa att ingenting fungerade.
Jag hade inte väntat mig att Rebekah skulle säga att hon bajsade i röda påsar.
Det kändes som en skräckfilm.
Om det var så ombord, varför sa de inget om det på nyheterna?
Familjemedlemmar hörde av sig till oss på CNN.
De kontaktade nyhetsavdelningen och berättade detaljer
som var betydligt värre än pressmeddelandet.
Vadå, funkar inte toaletterna?
Det var nåt om att folk fick använda påsar, jag bara...
Då sa vi: "Det här är en story."
Över 4 000 passagerare och besättning
är strandade på ett kryssningsfartyg i Mexikanska golfen.
En kvinna ombord beskriver situationen så här för sin man.
Det finns ingen el. De får gå på toa i hinkar och påsar.
Plötsligt dök det upp nyheter om förhållandena ombord.
En fyra dagar lång nöjeskryssning har blivit en mardröm.
4 200 personer flyter runt ute på havet.
Herregud, hur gick det till?
Nu är nyheten ute.
Snöbollen har börjat rulla och den går inte att stoppa.
Maten börjar ta slut och ilskan är stor när passagerarna väntar på att räddas.
Jag håller alltid koll på katastrofer ute till havs.
Det är mitt område.
Jag minns nyhetsklippen från den här händelsen,
och mitt hår reste sig. "Vad är det här? Det är ju absurt."
De har betalat för det här.
Carnival är ett av världens största kryssningsföretag.
En enorm mångmiljardindustri.
Men jag visste att de på sistone hade haft problem med bränder ombord.
Röklukten fyllde den 300 meter långa Carnival Splendor.
Så när jag såg det här om Carnival Triumph
spetsade jag förstås öronen.
Vid den tiden trodde folk att de snart skulle komma i land.
Då fick jag ett samtal från fastlandet om att planen hade ändrats.
Eftersom vi inte hade nån ström hade fartyget drivit iväg över 100 sjömil.
Nu var vi inte nära Mexiko längre.
Så nu var planen att vi skulle till Mobile i Alabama.
Det skulle ta minst ett par dagar.
Jag tappade modet helt. Jag bara...
Skämtar ni? En fullkomlig katastrof.
Vi skulle visst till Mobile istället för Progreso.
Det gjorde alla rasande.
Det var som att få en käftsmäll.
Tre dagar till av det här. Det kommer inte att bli bättre.
Det började lukta urin.
Toaletterna stank.
Det rann ju inte undan.
Så duscharna fylldes upp och det försvann inte.
Då förstod vi att det var kört.
När Jen berättade att det skulle dröja två-tre dagar till
kände jag: "Jag vet inte om jag kan hålla mig."
"Jag kommer inte att klara mig
om jag inte går på toa och gör nummer två."
Då så, dags igen.
Så jag gick på toajakt.
Det ryktades om att det fanns några toaletter som fungerade.
- Funkar er toa? - Nej.
- Vår toa funkar inte. - Okej.
Men vilken toa jag än gick in på kände jag: "Nej, den funkar inte."
In på nästa... "Nej. Den var äcklig, den funkar inte."
Jag behövde göra nummer två.
Jag hittade en toalett som jag gick in på.
Det var det äckligaste jag sett i hela mitt liv.
Folk hade försökt täcka bajset med toapapper, och sen bajsat mer ovanpå.
Det var lager på lager. Som en lasagne.
Däck tre, fyra och fem är städade. Vi har tagit hand om dem.
- Där kan du gå om du vill. - Toppen. Tack.
Det var verkligen en lättnad att hitta en toa som funkade,
och samtidigt lite jobbigt med mina blivande svärföräldrar.
"Ni behöver väl göra nummer två."
"Jag har hittat en toa som funkar, här är den."
"Har ni använt nån röd påse?" Den konstigaste konversation jag haft.
Carnivalfartygen ska vara roliga.
Vi i besättningen får höra att vi ska "skapa roliga och minnesvärda resor".
Så vi bestämde att vi skulle öppna baren och bjuda på allt.
Jag var helt emot idén om att öppna baren.
Folk skulle ju bli som galna.
De har precis börjat dela ut gratis sprit.
Vi kände bara: "Underbart! Gratis sprit! Nu kör vi!"
- Ja! - Äntligen nåt att göra.
- Det var alltid nåt. - Kryssningar ska vara roliga.
Gratis sprit, vi kör.
Folk bar runt på flera glas och tog med dem till hytten.
Folk var som galna, stupfulla.
"Hit med drickan! Ja!"
Allt gick jättebra.
Men sen stod folk och kissade vid relingen.
Och jag bara: "Jäklar."
Folk kastade de röda påsarna på livbåtarna.
Nån kastade iväg sin bajspåse, men den kom tillbaka med vinden
och träffade nån som satt längre ner.
Och den bara: "Men vad fan?"
De som satt bredvid oss i tältlägret var nygifta.
De hade sex i solstolen, precis framför mig.
De hade inte skylt sig med nåt lakan eller så, de bara körde på.
Folk kunde inte hantera spriten, började bråka...
Det blev väldigt otäckt.
Som pappa vill man skydda sitt barn, men det fanns inget jag kunde göra.
Det var...
Man känner sig så liten.
Allt bara pågick, och jag kunde inte göra nånting.
Vi kände att vi var tvungna att få stopp på det.
"Stäng baren."
Det var en liten seger.
Vi fick ha lite roligt igen och slapp tänka på verkligheten.
Vi var strandade ute till havs.
15.01
Vi blev så glada när vi till slut fick syn på bogserbåtarna.
Äntligen är de här!
Det betydde ju att vi kom framåt.
Man såg slutet.
Det verkar som att båten åker ditåt.
Den där håller aktern stadig.
Den backar, ser det ut som.
Men när bogserbåtarna började dra oss...
...började allt luta.
Det här kommer att se galet ut på filmen.
Nu var vi på väg, men fartyget hade fått en annan lutning
så allt var snett.
Bogserbåtarna drar oss, håll i telefonen.
Plötsligt blev vädret sämre.
Då kände jag att det var nog nu det tippade över.
Och då började det flöda.
Herregud.
Det är översvämning.
- Det plaskar här med. - Va?
Det var allt man lägger i en toalett. Kiss, bajs, allt.
Det var överallt.
Herregud.
- Akta. - Akta.
Det blev snabbt riktigt illa.
Det var översvämning överallt, och det bara fortsatte.
Kloakvatten.
Jäklar, vad halt.
Man gick i korridoren och det bara plask, plask... Och man visste vad det var.
Vi gick i avföring.
Jag hoppade ner från sängen och stod i vatten.
Och jag bara: "Vad fan?"
Det var riktigt illa. Jag fick hålla andan.
Det var hemskt.
Det var överallt.
Då kände jag bara: "Få av mig från den här båten."
DAG SEX
Under natten kom det in en massa nya detaljer,
beskrivningar av vad som hände på det där fartyget.
Det är översvämning i hytten och kloakvatten i korridoren.
Det är bajs och kiss på golvet i restaurangen.
Det var ju... Herrejösses.
Vår nya chef Jeff Zucker ville hela tiden få högre tittarsiffror
så han bestämde sig för att ta med allt.
Det var en risk, och han behövde ta en stor risk.
Han var ny på den högsta positionen och vi behövde tittare.
Han var villig att ge allt han hade.
DIREKTSÄNDNING
Drömsemestern har blivit en mardröm
för tusentals passagerare ombord på kryssningsfartyget.
Kloakvatten rinner längs väggarna.
Allt handlade om det här.
Vi ska ta en titt inuti det enorma fartyget.
Massor av människor på liten yta...
Vi pratade med advokater, smittskyddsexperter...
E. coli, salmonella, shigella...
Jag pratade nog med en psykolog också för att förstå hur det var
för dem som var med om det här.
Vi försökte komma på alla tänkbara vinklingar
för att rapportera om det här morgon, middag, kväll.
Så fort jag såg inslag om det så rapporterades det om ännu fler problem.
"Herregud, vilket kaos."
Jag kikade närmare på det och upptäckten chockade mig.
På två år hade man haft nio incidenter med bränsletillförseln
medan fartygen varit ute till havs som kunde ha orsakat bränder ombord.
Det är helt osannolikt.
Det kallar jag att spela rysk roulett
med människoliv.
23.23
Jag visste inte längre vilken dag det var eller vad klockan var.
Jag visste inte hur länge vi hade varit på båten.
Ingen aning, man tappade räkningen.
Man vaknade och gick och la sig igen
och ville bara hem.
DAG SJU
När man är fast ute till havs far tankarna iväg.
Vi ville bara hem.
Vi var klara. Vi fick lappsjuka.
Det fanns inget att göra. Vi var fångade i problemet.
Man känner sig som en fånge.
Det kändes lite som domedagen, som att vi var med i Survivor.
Jag minns att en äldre herre läste ur bibeln.
Jag kommit hem
Jag vilsen var
Var blind
Men nu jag ser
Tanken var ju att allt skulle bli toppen.
Men så blev det så illa, det var ju inte vad jag ville.
Jag kände att jag hade misslyckats.
Titta inte på mig...
Det var en svår situation som inte gick att påverka.
Precis.
DAG ÅTTA
Jag körde hela natten till Mobile.
Jag skulle stå i hamnen när min dotter kom.
Jag stod ända framme vid kanten.
Och plötsligt var det reportrar överallt.
Alla ropade och ville intervjua oss.
Enormt pådrag.
Det sista hon sa till mig, som känns jobbigast av allt, var:
"Mamma, jag är rädd att vi inte kommer att ses mer."
16.17
Den sista dagen gick otroligt långsamt.
Jag ville få den överstökad.
Jag ville att alla skulle få åka hem och ta en varm dusch, ett bad.
Jag ville bara få ta det lugnt.
Helikoptern är här.
- Nu så. - Nu så.
När vi närmade oss land började det komma flygplan och helikoptrar.
Vi anade att det var pressen.
Runt fem mil ut i havet
närmar sig kryssningsfartyget till slut Mobile.
Nu börjar storyn och filmer inifrån läcka ut.
Det var riktigt illa, det rann in i hissen.
Det droppade så mycket att det lät som regn.
Det regnade kloakvatten.
Storyn spred sig, kan man säga. Det växte sig allt större.
Den vägrade dö.
När man är ute på Twitter och ser hashtaggen
"kryssningsfartyget från helvetet", då vet man att folk kollar.
VILKEN MARDRÖM! "DEN FLYTANDE TOALETTEN"
TUFFT ATT JOBBA PÅ CARNIVALS REKLAMAVDELNING
JAG MÅSTE SOVA, MEN KAN INTE SLUTA FÖLJA CNN-NYHETERNA
CNN fick utdelning för sitt risktagande.
"Bajsfartyget" var den största nyheten i hela landet.
Välkomna tillbaka till festsalongen på Carnival Cruise Triumph.
Karaokebaren har numera blivit toalett. Okej?
Mardrömsresan på Carnivals kryssningsfartyg Triumph.
...under sex dagar ute till havs fick man skita i en påse.
Det hade blivit en PR-katastrof.
Nu räcker det! Inga fler rubriker!
Det förstod att det skulle vara rena rama blodbadet i media
när fartyget la till i hamnen.
21.29
Här kommer de till slut.
När vi närmade oss land såg vi folk stå där och ropa.
De hade gjort skyltar.
Då förstod vi hur glada de var över att vi äntligen kom.
- Den lättnaden. - Äntligen var vi där.
Hör ni tutan? Vad glada de blir nu.
Jag minns att vi tackade besättningen.
Står det i deras arbetsbeskrivning att de ska plocka upp folks bajs?
Jag ska aldrig mer ta min toalett för given.
KRYSSNINGSFARTYGET I MOBILE
Jag var väldigt stolt över att jag tog mig igenom det,
att jag inte bröt ihop.
Jag är stolt över hela besättningen.
Alla höll ihop och jobbade jättehårt.
Nu borde folk börja gå av. Ja, här ser man dem.
Besättningsmän springer fram och tillbaka.
Vi trodde att det skulle vara enbart negativt,
det som passagerarna förmedlade när de klev av,
men vi blev både chockade och lättade över
att väldigt många hyllade besättningen som supermänniskor.
När jag kom i land sprang jag till mamma.
Jag sprang så fort jag kunde och hoppade upp i hennes famn.
Jag var otroligt lättad när jag äntligen fick krama om henne.
Jag bara grät.
Jag känner mig lite starkare nu än förut.
Jag tänkte att kryssningen skulle bli underbar,
att jag skulle få umgås med Bekah.
Men det blev mer än så.
Det blev en utmaning som vi behövde ta oss igenom tillsammans.
På gott och ont.
Det var så skönt att komma i land.
Där stod jag och min blivande svärfar. Vi tog varandra i hand, kramades och bara...
"Vi tog oss igenom det här tillsammans, utan att behöva ta till den röda påsen."
NÄR ALLA KOMMIT I LAND VÄCKTE FRANK SPAGNOLETTI TALAN MOT KRYSSNINGSBOLAGET
Skrothögen borde aldrig fått lämna hamnen.
Här står svart på vitt om brandrisken ombord.
Det hade absolut gått att undvika.
Så vi hade goda chanser.
Problemet var biljetterna.
Passagerarna har ingen möjlighet att väcka talan.
Carnivals advokater åberopar villkoren för biljettköp
där inga garantier ges för en säker färd, ett sjödugligt fartyg,
lämplig och fullgod mat eller rena och hälsosamma förhållanden ombord.
Det där nämns inte i reklamen.
Det är otroligt. Om folk kände till den friskrivningsklausulen
skulle de aldrig ha köpt biljett. Jag skulle då inte gjort det.
FRANKS MÅL SLUTADE I FÖRLIKNING
ASHLEY GIFTE SIG
TÄRNORNAS BRÖLLOPSPRESENT TILL HENNE VAR INSLAGEN I EN RÖD PÅSE
DEVIN SEMESTRAR VARJE ÅR MED SIN SVÄRFAR
MEN BARA PÅ TORRA LAND
LARRY OCH REBEKAH ÅKER FORTFARANDE PÅ KRYSSNING
MEN INTE MED CARNIVAL
ABHI HAR TAPPAT APTITEN FÖR LASAGNE
EFTER HÄNDELSEN LA CARNIVAL 115 MILJONER DOLLAR PÅ ATT STÄDA OCH RUSTA UPP TRIUMPH
FARTYGET ÄR FORTFARANDE I BRUK UNDER NAMNET CARNIVAL SUNRISE
Carnival vidhåller att branden var en olyckshändelse
och att alla säkerhetsåtgärder vidtagits.
Passagerarna fick pengarna tillbaka, 500 dollar och en gratis kryssning.
Carnival har sen sett över säkerheten på samtliga fartyg
och tagit bort friskrivningsklausulen vid biljettköp.
Undertexter: Martina Nordkvist