Downloaded from YTS.MX
Official YIFY movies site: YTS.MX
14 ЛЮТОГО 2013 РОКУ
28 градусів, 41 хвилина, 30 секунд.
МЕКСИКАНСЬКА ЗАТОКА
Часом трапляються сценарії,
які привертають загальну увагу.
Я пам'ятаю поспіх потрапити туди,
знаючи, що ми хотіли заманити
на цю цікавенну історію.
У нас були оператори, кореспонденти, фотожурналісти.
Були команди на човнах. Кружляв гелікоптер.
Нам усе було мало.
Америці було мало.
Три, два, один, прямо під нами.
Трясця!
Зараз ми вперше поглянемо на цей уражений круїзний корабель,
що став плавучою зона лиха.
СТІЧНІ ВОДИ СТВОРИЛИ «СМЕРДЮЧІ» УМОВИ
Наш гелікоптер схопив пасажирів, які лежать на палубі,
склавши слово «допоможіть».
Що, в біса, коїться на цьому круїзному кораблі?
Починає підпалювати дупу на дні цього корита.
Ми просто любимо круїзи.
Їжа, басейн, водна гірка.
Про що ще можна просити? Все було чудово.
Нам дуже весело.
Так приємно забути про реальний світ.
Ми чудово проводимо час. Ми такі: «Круто!»
А потім гасне світло.
Боже мій.
Тоді ми всі такі: «Якого біса?»
Понад 4 000 людей
застрягло на круїзному кораблі без ходу.
Відпочинок мрії швидко перетворився для тисяч пасажирів на кошмар.
Кажу вам, швидко все зійшло на пси.
Ой леле.
Зненацька кожен сам за себе.
То був жах.
Раптом ми такі: «Трясця, корабель горить».
Гайда.
Боже мій, усе. Ми йдемо на дно.
Проблемою була не пожежа.
Це кляті туалети.
Лайно й сеча на підлозі в кафетерії.
Лише от стільки може втримати туалет.
Це була просто пливуча чашка Петрі.
Боже мій.
Врятуйте нас! Допоможіть!
Це був кошмар, що повільно й без упину розгортався.
Просто заберіть мене з цього корабля.
ФІАСКО: ФЕКАЛЬНИЙ КРУЇЗ
Привіт.
Перший раз я почув про круїз
зі дзвінка нареченої, яка сказала: «Моя сім'я їде в круїз.
Зробімо це разом.
Про все подбали».
І я легко погодився.
КУДИ ЇДЕМО? ВЕСЕЛОЩІ НА «ТРІУМФІ!»
Маршрут — два дні в морі.
І ми мали зупинитися на Косумелі, Мексика.
Потім ми верталися в море для приємного повернення в Галвестон.
Буде просто чудово.
ГАЛВЕСТОН
Я трохи нервував,
бо мав провести багато часу з батьком нареченої.
Я щойно попросив у нього дозволу одружитися з нею.
Тому, звісно, я хотів йому сподобатися.
Хотів, щоб він був у захваті,
що я чоловік, який одружиться з його дочкою.
Я поїхав у круїз з єдиним наміром,
щоб ми з Бекою провели час як тато й донька.
Я тоді саме розлучився, і мені було дуже важко.
Тато — мій найкращий друг.
Тому я сумувала за ним і була рада провести з ним час, звісно.
Однозначно.
Ось корабель. На цьому кораблі ми попливемо.
Він наче будинок.
КАРНАВАЛЬНИЙ ТРІУМФ
Ти не зрозумієш, які великі круїзні лайнери,
поки не станеш перед ним,
усвідомлюючи, що ти перед хмарочосом боком.
І він пливе.
Він величезний.
При вході велике фоє з гвинтовими сходами й люстрами.
Проходиш сюди, а тут ігрові автомати.
Вітаємо в казино.
Раптом ти в цьому великому залі з необмеженою кількістю їжі.
Тут є театр, де можна побачити живі вистави.
Раптом ти на палубі,
а там гігантські шахові фігури,
і люди насолоджуються, гарно проводять час у спа.
Здається, куди не глянь, є чим зайнятися.
КЕЙЛІН — ЕШЛІ — ДЖЕЙМІ
Я збиралася одружитися. Це був мій дівич-вечір.
Хочу переконатися, що нічого не висвічує.
Ми все обговорили й вирішили, що круїз — веселий спосіб відсвяткувати.
Пам'ятаю, я була така рада. Це круїз. Усе буде ідеально.
Ми поклали багаж і пішли одразу до бару.
В АВАРІЙНІЙ СИТУАЦІЇ...
Ми мали інструктаж із техніки безпеки,
але пам'ятаю думку: «Ця інформація нам не знадобиться.
Нащо нам запам'ятовувати місце збору?»
Ми хотіли, щоб почалася вечірка.
Зробімо селфі.
ДЕНЬ ПЕРШИЙ
Лунає гучний гудок,
і ти така: «Гаразд, це початок чудових канікул!»
Шалено радий.
Перше, що ми зробили, взяли випити, вийшли на палубу.
Сиди, насолоджуйся,
балакай із тестем, нехай дізнається, що я хороший хлопець.
Ми весь день були на сонці, пили коктейлі.
Було неймовірно.
Пам'ятаю, як підійшов до бару,
і раптом через стелю лунає цей голос,
і це та позитивна британка.
«Привіт-привіт. Це Джен. Таке щастя!»
Так, вона була чудовою.
Добрий день. Вітаю на борту прекрасного «Карнавального тріумфу».
Джен була голосом «Тріумфу».
- Джен. - Джен.
Барбі для відпустки.
Приєднуйтеся до нас. За столом.
Включай музику. Починаймо?
Я любила свою роботу.
Мені подобався кожен її аспект.
Мені щиро подобалися пасажири.
Я завжди це казала. Люди хочуть гарно відпочити тут.
І ти тут, щоб сприяти цьому й помогти їм це зробити.
Так воно є. Люди хочуть гарно провести час.
Ще один прекрасний день на «Карнавальному тріумфі». День другий.
Але тут не лише веселощі й розваги, і гарно проведений час із гостями.
Корабель значною мірою два світи.
У нас було приблизно 1 200 членів екіпажу з усього світу.
У дитинстві в Радянському Союзі
я й уявити не могла, що працюватиму на круїзному кораблі з американцями,
що казатиму: «І-ха» й отримуватиму від цього задоволення.
Це два абсолютно протилежні всесвіти.
Це американська індустрія.
Гості тут, щоб насолоджуватися, а ти, щоб працювати.
На кухні доводиться працювати щонайменше 70 годин на тиждень,
іноді більше.
Спочатку мені було дуже важко,
бо коли я приїхав з Індії, я не звик так важко працювати.
Але водночас нам було дуже весело.
Трясця, на круїзному кораблі так весело, коли ти член екіпажу.
На круїзному кораблі купа сексу.
Трясця! Стільки сексу, що краще не знати.
Усе тяжко й весело.
ДЕНЬ ТРЕТІЙ
КОСУМЕЛЬ
Прибуття на Косумель було неймовірне. Барвисто, і музика.
Тебе вітають, коли ти спускаєшся з човна.
Тому, так, ми були готові й далі чудово проводити час.
Я пам'ятаю, Ребека хлюпалася у воді,
гралася, сміялася й гарно проводила час.
Було ідеально. Неймовірно.
Коли вона щаслива, щасливий і я.
Чудовий час.
Я ладнав зі свекром, і ми смачно їли.
Ми набивали собі пики.
На Косумелі ми пили більше, ніж на човні.
Це, без сумніву, був дівич-вечір, про який я мріяла.
Коли ми повернулися на корабель, зрозуміли, що залишився лише день.
Ти повертаєшся додому.
До того моменту все було ідеально. Справді. Краще й бути не могло.
Буквально не пам'ятаю, як повернулася на борт.
Я могла повзти. Мене могли занести.
Не пам'ятаю цю частину.
Ми залишили свою гідність на Косумелі.
Щойно моя голова торкнулася подушки, я вимкнулася.
ДЕНЬ ЧЕТВЕРТИЙ
Пам'ятаю, як розплющила очі й озирнулася навколо, суцільна темрява.
Типу: «Що коїться?»
5:28
Було чутно шум із динаміка на стелі.
І ти на нього витріщаєшся.
А потім раптом чуєш: «Команда Альфа».
Команда Альфа.
Увага. Команда Альфа.
Прокинувшись ось так, інстинктивно думаєш: «Треба води.
Мені погано.
Так гучно.
Вимкніть.
Хтось має це вимкнути».
Я нервую. Я гадки не маю, що означає сигнал «Команда Альфа».
Я була не у своїй каюті, коли пролунав сигнал.
Таке буває.
Я була в каюті хлопця, який працює в інженерній,
і я бачу, як він зістрибує з ліжка й одягає комбінезон.
Я подумала: «Гаразд, щось відбувається».
Я був на кухні, в нічну зміну.
Тоді я подумав, що це тренування.
Але за кілька секунд
побачив дим, що йшов зі зливу раковини.
Ми всі подумали: «Якого біса?»
Я піднялася на місток, і...
щойно я зайшла, зрозуміла, це щось серйозне.
Люди були на телефонах і радіо, працювала сигналізація.
Люди бігали, стукали у двері. Було чути паніку.
Виходь!
Я така: «О Боже. Це воно.
Це "Титанік". Ми тонемо.
Де наш пункт збору?»
Я ввімкнув кілька радіостанцій,
щоб почути, що відбувається, з містка.
Чую, кличуть пожежну команду спуститися на нульову палубу.
Жодні тренування не підготують тебе до... Було відчуття заціпеніння.
Може, мені не варто в цьому зізнаватися, але я не вмію плавати.
Коли ми піднялися на відкриту палубу,
перше, що пам'ятаю, це закарбувалося в мозку,
як побачила великий червоний плавник.
Звідти вилітало полум'я.
І тоді я дійсно прокинулася
й подумала: «Трясця, корабель горить».
Капітан підійшов і сказав: «Пожежа в машинному відділенні».
І ти така: «Що?
Ми тонемо? Треба діставати рятівні шлюпки? Це надзвичайна ситуація?»
Пожежа на кораблі ще страшніша, ніж пожежа на землі.
Вона може поширитися всюди. Цьому не зарадиш.
Пожежники тебе не врятують.
Я просто стояла там
в очікуванні, що капітан скаже мені, що відбувається.
Він сказав: «Сталася пожежа в одному з шести дизельних генераторів,
та він вийшов із ладу.
Тож є ще п'ять інших, п'ять запасних. Усе добре. Усе чудово».
І тоді я подумала: «Гаразд, треба розказати гостям».
6:14
Все під контролем.
Немає сенсу чекати в пунктах збору.
Повертайтеся у свою каюту, в ліжко, випийте кави, поснідайте.
Нема про що хвилюватися. Не треба чекати в пункті збору.
Це мене заспокоїло.
І я сказав своїй нареченій: «Усе буде добре. Краще вип'ємо кави».
Гадаю, я замовлю крем-карамель.
А потім гасне світло.
Овва. Це ж наче круїз.
Раптом на містку стало темно.
Усе згасло.
І темрява.
Що, в біса, коїться?
Суцільна темрява. Нічого не видно.
Потім ми чітко почули, як вимкнувся кондиціонер.
Коли живлення пропадає, все, нічого не працює. Від дрібниць,
як-от приготування чаю або кави чи скибочки тосту,
до цілого рушія корабля.
Тож технічно ми просто тримаємося на воді.
Тепер, очевидно, над човном немає контролю.
Я пам'ятаю відчуття невпевненості, нерозуміння, що буде.
Я нажахана.
Я негайно увімкнула мобільний, щоб написати нареченому,
і швидко зрозуміла, що стільникового зв'язку теж нема.
Живлення вже вимикалося,
та інженери йшли й робили те, що вони роблять, щоб її повернути.
Думала, щойно машинне відділення охолоне, вони зайдуть все ввімкнуть.
І ми повернемося до нормального життя десь за годину.
7:57
А тим часом думалося: «Що ми будемо робити?
Які невідкладні проблеми можемо вирішувати зараз?»
Звісно, це було світло.
Світла нема, та аварійне освітлення горіло.
Тож це не було серйозною проблемою. Кондиціонер...
Люди можуть піднятися на відкриту палубу.
З цим теж не так погано.
А потім хтось зрозумів, що туалети не працюють.
Їм потрібна була електрика.
Вони не змивалися,
що, враховуючи тисячі гостей, велика проблема.
Треба було придумати план, як діяти.
Спочатку була ідея пісяти за борт.
Для чоловіка це нормально, але не для жінки.
Жінка може впасти.
Напівжартома я подумала:
«Ну, ми можемо ходити по-маленькому в душ,
що здається реалістичним варіантом».
Тож це було: «Ага, звучить добре».
«Так і зробімо».
«Мочіться в душі».
А потім піти по-великому —
це була точно складніша проблема, ніж перша.
Дуже важлива інформація, народе.
Як ви вже знаєте, туалети не змиваються,
і це спричинить деякі проблеми.
Хай йому грець. Я це пам'ятаю.
Ми придумали план.
Якщо вам треба по-маленькому,
ви можете зробити це в душі,
а якщо треба по-великому,
ось що ми зробимо — ми покладемо червоні мішки
до всіх туалетів на борту.
І якщо треба по-великому, ми просимо робити це в червоний мішок
і викинути його в смітник у коридорі.
Дякую, народе. Я повернуся з подальшою інформацією.
Якого біса?
Що ви з мене хочете?
Перепрошую?
Ні.
Я цього не робитиму.
Це було просто: «В якому світі ми живемо?»
Це не може бути правдою.
Навіть у найдивніших снах мені ніколи не снилося,
що я побачу день, коли доведеться какати в червоний мішок.
Я знаю, це було жахливо, але це був наш єдиний варіант.
У пластиковий мішок.
Зав'язати його, викинути у відро, а потім позбутися внизу.
Це був геніальний план.
БІОНЕБЕЗПЕКА
Щойно побачила червоні пакети, я подумала: «О ні».
«Ні».
Я такий: «Червоний мішок? Нізащо. Цього не буде».
Я відразу почала ковтати імодіум.
10:31
Треба було повідомити в головний офіс «Карнавалу», що відбувається на борту.
На щастя, працював супутниковий телефон,
і підтримувати зв'язок із берегом
стало моїм обов'язком.
МАЯМІ
Коли я почув про пожежу на «Тріумфі»,
це був одразу кризовий режим.
Не забувайте, круїзне судно — найбільша машина на планеті.
Тож коли все йде не так, це не так грандіозних масштабів.
У такій надзвичайній ситуації
перший крок — це дуже коротка заява,
яку треба розповсюдити в ЗМІ.
Щось на кшталт:
«"Карнавальний Тріумф" пережив пожежу в машинному відділенні.
Корабель зараз без рушія, і ми працюємо, щоб це виправити».
Ми не згадали, що туалети не працюють.
Ти даєш їм те, що їм треба, на твою думку, і не більше.
НЬЮ-ЙОРК
Вперше люди з відділу новин CNN почули про «Карнавал»
завдяки цьому пресрелізові.
Там було сказано, що на борту «Тріумфу» сталася пожежа.
Її ліквідували.
Щось не працює, але здебільшого з усіма все гаразд.
Я думаю: «Ми довбані CNN.
У нас звернення Президента, Ірак, Пхеньян, Ватикан».
Відставка Папи — це історія, ясно?
Тож очі легко закочуються через круїзну історію з самого початку.
Навряд.
Можна було уявити, що місцеві філії підхопили її,
та не національні новини.
Круїзний лайнер «Тріумф» дрейфує...
Я була вдома, коли подзвонив телефон, і це була подруга з роботи.
«Ти чула про пожежу на "Карнавальному тріумфі"?»
А я така: «Ні, я нічого не чула.
Моя донька на тому кораблі з її татком».
Мене миттєво охопили тривога, фрустрація та страх.
Я не могла її додзвонитися.
Не могла з нею поговорити.
Я несамовито намагалася знайти інформацію
про те, що сталося на тому кораблі.
Там моя дитина.
Я не знала, чи з нею все гаразд.
У 12 років страшно не мати змоги поговорити з мамою
й розказати їй усе, що відбувається, і як ти почуваєшся.
Ти хочеш лише, щоб твої батьки були там, обняли тебе й пригорнули,
а це неможливо.
12:09
До полудня ми намагалися провести день
якомога «нормальніше».
Але на нас палило гаряче сонце.
Намагаєшся знайти трохи холодної води.
Нишпорячи кораблем, намагаєшся зрозуміти:
«Що ми будемо їсти? Що будемо пити?
Чого, в біса, не працює бар?»
Всередині корабля було ще гірше.
За кілька хвилин задихнешся,
настільки все сперте.
Я раптом відчула таку клаустрофобію,
і тоді я зрозуміла:
«Гаразд, ніколи не хотіла по-маленькому, тобто помочитися,
так сильно в житті».
І я така: «Агов, мені дуже треба попісяти.
Хтось хоче зі мною?»
Бо було темно. Тож тобі потрібна дружня підтримка.
Я не хочу йти сама. Занадто страшно.
І хтось із гостей сказав: «Ось що тобі треба зробити».
Ми взяли маячок з рятувального жилета.
Він сказав нам полити його содовою, щоб той намок і почав світитися.
Тому весь час
наче якась дискотека, поки ти це робиш.
Це був дуже дивний досвід.
Це мій перший круїз, та не думаю, що це нормально.
Тоді я така: «Мушу принаймні підмитися».
- Це було просто жахливо. - Це таки огидно.
Ви серйозно? Боже мій.
13:27
Десь о 13:30 температура в машинному відділенні
нарешті впала,
і служба безпеки змогла туди потрапити
й перевірити, що сталося всередині.
Саме тоді головний інженер з'ясував,
що все набагато серйозніше, ніж уявлялося.
Вони повернулися й сказали, що
вогонь майже наскрізь пропалив всі кабелі до цілого корабля.
Тому надії повернути живлення не було.
Це був кінець.
Серце завмирає. Типу, «Що нам тепер робити?»
План берега був зв'язатия з Прогресо, Мексика,
найближчим портом,
і викликати буксир, щоб він вийшов і почав нас тягнути.
Тоді ми й почули про новий план:
«Завтра нас відтягнуть назад до Прогресо».
Тож не час іти в туалет у відро для сміття.
Я був рішучим.
«Я не користуватимуся червоним мішком.
Я потерплю».
17:58
З наближенням сутінків і ближче до кінця першого дня,
насувається перша ніч,
ми розуміємо, що в цих кімнатах неможливо спати, бо було дуже жарко.
Ми плавали, типу, 9, 10, 12, 13 годин?
Що там? Шоста. Десь 12-13 годин.
Саме тоді я побачив людей, які тягли матраци на палубу.
Ми залишили наш поверх,
винесли матраци й лягли в коридорі.
Поруч лежали незнайомі люди,
з якими ти б ніколи не заговорила.
Про себе я думаю: «Це недобре». Знаєте?
Ми всі збиралися йти спати. Це був емоційно виснажливий день.
Ми просто хотіли прокинутися й побачити мексиканське узбережжя,
стрибнути на берег і випити маргариту.
Але коли я прокинулася, подумала: «Трясця.
Де, в біса, Мексика?»
ДЕНЬ П'ЯТИЙ
8:03
Доброго ранку, леді й джентльмени.
Сподіваюся, вам вдалося трохи поспати минулої ночі,
попри ці складні умови.
Буксир має прибути сьогодні о 12:00.
Наступного ранку ми прокинулися, і все змінилося.
Я спустився на нижні палуби
й побачив, і відчув хворобливий запах.
Ось сумнозвісні мішки для гівна.
Там, напевне, повно калу.
А ще була їжа.
Наступного ранку я викинув усю їжу, що швидко псується,
і почав робити сендвічі, цибулю, помідори, що можна було знайти
для 3 000 голодних гостей на борту.
Це черга за їжею. Це дві черги з чотирьох.
Треба було чекати в черзі дві години.
Якщо підійти подивитися, на що ти чекаєш,
це був відсирілий хліб і сендвіч з помідорами й латуком.
Радикальна зміна порівняно з першим днем, коли всюди була їжа,
автомати з морозивом і піца.
Що це?
Бісквітні пальчики.
Я візьму кілька.
Дякую.
Раптом люди перейшли в режим виживання.
Кожен сам за себе.
В черзі за їжею візьмуть стільки, скільки зможуть.
Я хочу один гамбургер.
Скажіть тим, хто набирає десять, повернути їх. Мені потрібен лише один.
Згрібали все.
Люди хапали все й несли до своїх маленьких таборів.
Це змусило мене подумати, що... тепер всі ці американці
можуть відчути, як жити в дикторській країні,
де таке лайно трапляється, і це нікого не дивує.
Так. Ласкаво прошу до Радянського Союзу, народе.
Тут як у нетрях. Всюди сплять люди.
Люди брали простирадла й накривали ними лежаки,
і влаштовували наметові містечка.
Люди накинулися на шезлонги. Вони їх смикали й билися.
«Це моя територія, це мої люди.
І ліпше до нас не лізьте».
Такого було багато.
- Твій GPS показує, що ми на F? - Ага.
Бо нам капець.
Так, мабуть.
13:43
Раптом ми дивимося й бачимо інший корабель.
Дякую!
Я така: «Це воно. Вони нас врятують».
Один із кораблів-близнюків, «Легенда», був поруч.
Вони зупинилися й виручили нас.
Найбільше запасами їжі,
бо логістично й з питань безпеки
не можна перевести 4 500 людей з одного корабля на інший.
Це дуже складна процедура.
Треба опустити човни,
невеликий відсоток людей стрибає на борт,
перекидає, прив'язує, переводить пасажирів і повторює знову.
Він його зламав.
Боже мій.
Це не варіант.
Вони нас фотографували,
наче ми шоу виродків посеред океану.
І вони веселяться. Не припиняють танцювати.
Роблять YMCA, а я тут імодіум тріскаю.
Ми як мальовничий обхід у їхньому круїзі.
Так.
Овва. Вони дуже близько.
Це був початок моменту «ага», коли ми подумали:
«Чи можна піймати Wi-Fi з того човна?»
Ми намагалися підійти якомога ближче, щоб вкрасти сигнал мобільного зв'язку.
Усі на палубі,
тримають телефони в повітрі, намагаючись піймати сигнал.
У когось є?
І ми почали отримувати сигнал.
Я думав собі: «Це погано»,
бо люди намагаються подзвонити додому або будь-кому, щоб повідомити,
що вони застрягли посеред океану, нема живлення,
і вони серуть у червоні пакети.
Я негайно подзвонила мамі.
Навіть не можу описати, що відчула, побачивши, як висвітилося її ім'я.
Я розказала, що зникла електрика й про червоні мішки.
Що все котиться в прірву.
Не очікувала, що Ребека розкаже мені, що їй доводиться какати в пакет.
Це наче з якогось фільму жахів.
Коли таке відбувається на борту, цікаво, чому про це мовчать новини.
Члени сімей контактують з нами в CNN.
Починають зв'язуватися з редакціями й розповідати нам деталі,
які виходять за межі пресрелізу.
Чекайте, туалети не працюють?
Щось про людей, яким доводиться ходити в мішки, і я навіть не...
Саме тоді ми почали казати: «Це історія».
Понад 4 000 пасажирів і членів екіпажу
застрягли на борту круїзного судна в Мексиканській затоці.
Ось як дружина одного чоловіка, який на борту,
описує це.
Нема живлення. Їм доводиться ходити в туалет у відра й мішки.
Раптом почали з'являтися історії про умови на борту корабля.
Чотириденний круїз для задоволення перетворився на кошмар.
4 200 людей на воді. Буксують.
Ісусе. Як таке сталося?
Тепер кота дістали з мішка.
Наче снігова куля почала котитися,
і її не спинити.
Х'ЮСТОН ТЕХАС
Припаси на борту закінчуються, і емоції зашкалюють,
поки пасажири чекають на порятунок.
Щоразу, коли трапляється морська катастрофа, я спостерігаю.
Це мій бізнес.
Пам'ятаю, як побачив місцеві новини про те, що відбувається,
і моє волосся стало дибки.
Я подумав: «Що це таке? Це абсурд».
Це платні пасажири.
«Карнавал» — одна з найбільших круїзних компаній світу.
Глобальний багатомільярдний бізнес.
Але я знав, що в останні роки
в них були проблеми з пожежами на інших човнах.
Запах диму почав заповнювати
«Карнавальну красу» довжиною майже триста метрів.
Тож коли я побачив, що це трапилося з «Карнавальним тріумфом»,
очевидно, що моя антена це вловила.
12:17
У той час ми всіх запевнили,
що повернемо їх додому доволі швидко, діставшись до землі.
А потім мені подзвонили з берега й сказали, що план довелося змінити.
Нам повідомили, оскільки ми втратили живлення,
корабель дрейфував на понад 100 морських миль.
Тепер ми були далеко від Мексики.
Тож новий план відвезти всіх у Мобіл, Алабама.
Це додає щонайменше кілька днів.
Моє серце завмерло. Я просто...
Ви серйозно? Це повна катастрофа.
Ми дізналися, що пливемо в Мобіл замість Прогресо.
Це всіх розлютило.
- Це був наче удар в обличчя. - Так.
Ще три дні. І краще не буде.
- Ми почали відчувати запах сечі. - Так.
Почали відчувати запах туалетів.
Вони не змивалися.
Душові кабіни заповнювалися,
і сеча нікуди не зникала.
Тоді ми усвідомили, що нам капець.
Коли Джен оголосила, що ще два чи три дні,
це наче: «Не знаю, чи витримаю.
Я не зможу
не піти в туалет по-великому».
Гаразд. Треба ще.
Тож я починаю полювати на туалети.
Бо ходили чутки,
що десь були ванні кімнати й туалети, які працювали.
- Ваші туалети працюють? - Ні.
Ні. Наші не працюють.
Гаразд.
Щоразу, коли я заходив,
відчиняєш двері: «Ні, не працює».
Наступний: «Ні.
Цей огидний. Він не працює».
Мені справді треба було піти по-великому.
І я знайшов громадську вбиральню й заходжу всередину.
Це була найогидніша річ, яку я бачив у житті.
Люди прикривали кал туалетним папером,
а потім знову ходили зверху.
Шар за шаром.
Було схоже на лазанью.
Третя, четверта, п'ята палуби чисті. Екіпаж подбав.
Можеш користуватися, якщо хочеш.
Чудово. Дякую.
Коли я знайшов один робочий туалет, це було полегшенням,
а також було трохи ніяково з моїми майбутніми родичами.
«Тобі, мабуть, треба по-великому.
Я знайшов робочу вбиральню. Ось. Сподіваюся, все добре.
Ти вже користувалася червоним мішком?» Це справді дивна розмова.
«Карнавал» — це веселі кораблі.
І як членам екіпажу нам кажуть:
«Створіть веселі незабутні враження».
Тому було ухвалено рішення:
«Відкриймо бар для безплатних напоїв».
Я однозначно була проти відкритого бару.
Люди ошаліють.
Гей! Вони щойно почали наливати безкоштовно.
Ми такі: «Класно.
Безплатні напої. Гайда».
- Так! - Нарешті є чим зайнятися.
- Уже щось. - Круїзи мають бути веселими.
Безкоштовна випивка. Гайда.
Люди набирали в обидві руки, несли у свої кімнати.
Це було найбожевільніше, найлюдніше, найп'яніше.
«Давай сюди напої. Так».
Усе було чудово.
Та потім люди почали мочитися з борту корабля.
Я такий: «Трясця».
Люди кидали свої червоні мішки на шлюпки.
Хтось кинув пакет,
і вітер відніс його назад
на когось, хто сидів на відкритій палубі внизу.
І ця людина така: «Якого біса?»
Поруч із нами в наметовому містечку були молодятами.
Вони займалися сексом на лежаку прямо переді мною.
ОГОЛЕННЯ ЗАБОРОНЕНО.
Не було ніякого: «Може, накриєтеся?»
Ні, вони робили це прямо там.
Подіяв алкоголь абощо, але почалися бійки...
Ставало дуже страшно.
Як батько твоя робота — захищати, і я нічого не міг вдіяти.
Було...
Ти відчуваєш себе таким маленьким.
Через те що відбувається.
І ти нічогісінько не можеш зробити.
Було просто: «Ні, ми мусимо покласти цьому край.
Зачиняйте бар».
Це була маленька перемога.
Ми знову отримали трохи веселощів, і це відвернуло нашу увагу від реальності.
Ми застрягли самі в морі.
15:01
Ми були дуже раді, коли побачили, що нарешті прибули буксири.
ААА нарешті добралася.
Бо це означає, що ми зрушимо.
Було видно кінець.
Схоже, човен пливе туди.
Цей не дає нашому хвосту відхилятися.
Ймовірно, заднім ходом. Схоже, справді заднім ходом.
Але коли буксири почали нас тягнути...
все змінилося.
Бляха, цей крен матиме божевільний вигляд на відео.
Тепер ми пливли, але кут корабля змінився,
і все перехилилося на бік.
Буксири нас штовхають. Тримай міцно телефон.
Раптом погода погіршилася.
Тепер я чітко усвідомив, що це, ймовірно, критичний момент.
І в цю мить усе вилилося.
Боже мій.
Затоплює все.
Тут теж хлюпає.
Що?
Уявіть все, що потрапляє в туалет: сеча, лайно — все це,
воно всюди.
Боже мій.
Обережно.
Кажу вам, погано стало швидко.
Усе вилилося на підлогу й лилося далі.
Неочищена стічна вода.
- Трясця. - Воно слизьке.
Ти йшов коридором,
і раптом хлюп-хлюп-хлюп... І ти знаєш, у чому стоїш.
Ми були в... екскрементах.
Щойно я зістрибнув з верхньої койки, ноги були у воді.
І я такий: «Якого біса?»
Було геть погано. Я мусив затамувати подих.
Це було огидно.
Воно було скрізь.
У ту мить я думала: «Просто заберіть мене з цього корабля».
ДЕНЬ ШОСТИЙ
У нічні години
почали надходити нові деталі
про те, що відбувається на цьому круїзі.
Наша кімната затоплена.
Тут стічна вода, неочищена стічна вода, в коридорі.
На підлозі в кафетерії лайно й сеча.
Це було... Хай йому грець.
У цей момент наш новий бос Джефф Цукер у постійних намаганнях підняти рейтинги
ухвалив рішення зробити ставку на цю історію.
Це був ризик, і йому треба було неабияк ризикнути.
Він був новим великим босом, і нам потрібні були очі на телеекранах.
Він погодився покласти всі фішки в центр столу.
НАЖИВО
Відпочинок мрії швидко перетворився на кошмар
для тисяч пасажирів на борту круїзного лайнера «Карнавал».
Стічна вода крапає зі стін.
Було максимальне покриття.
Загляньмо всередину цього гігантського корабля.
Багато людей і мало простору...
Ми говорили з морськими юристами, людьми, що займаються інфекціями.
Кишкова паличка, сальмонела, шигела.
Навіть із психологом,
щоб ми могли зрозуміти, як це,
пережити таке випробування.
Ми ламали голови, намагаючись придумати усі можливі кути,
щоб висвітлювати цю історію вранці, вдень і вночі.
Щоразу, коли я бачив це в новинах,
з'являвся звіт про нові проблеми на судні.
Я сказав: «Боже мій, це хаос».
Я зацікавився й був шокований тим, що відкрив.
За два роки було дев'ять випадків несправних паливних ліній,
поки ці кораблі перебували в морі,
що потенційно викликало пожежі на борту.
В це важко повірити.
Простою мовою це називається російська рулетка
на життя людей.
23:23
Тоді я не знала, який це був день, котра година.
Я не знала, скільки днів ми пробули на човні.
Я гадки не мала. Ти втрачаєш відчуття всього.
Тож ти просто прокидаєшся, щоб заснути
в надії повернутися додому.
ДЕНЬ СЬОМИЙ
Коли застрягнеш отак у морі, твій розум блукає.
І ми просто хотіли повернутися додому.
З нас було досить.
У нас була клаустрофобія.
Нічого не можна зробити. Ми в полоні цієї проблеми.
Почуваєшся в'язнем.
Ми були наче в «Судному дні». Майже як в «Останньому герої», так?
Пам'ятаю, старший джентльмен навіть організував вивчення Біблії.
В чудесний час
Як ти прийшла
З'явилась
Віри мить
З самого початку я все спланував, щоб круїз пройшов чудово.
Та потім все пішло настільки погано, що це не те, не те, чого я хотів...
що я провалився.
Не дивися на мене...
Це просто була погана ситуація, і ти нічого не міг вдіяти.
Так.
ДЕНЬ ВОСЬМИЙ
МОБІЛ
Я їхала всю ніч, щоб добратися до Мобіла.
Я хотіла бути на причалі, коли моя дочка прибуде туди.
Тож я під'їхала прямо до води.
Раптом увага журналістів, вони всюди.
Усі кличуть. Усі хочуть інтерв'ю.
Неабищо.
Останнє, що вона мені сказала про те, що було їй найважче:
«Мамусю, мені так страшно, що я тебе більше ніколи не побачу».
16:17
Той останній день здавався дуже довгим.
Я хотіла, щоб усе скінчилося. Щоб люди зійшли, поїхали додому,
пішли в гарячий душ, гарне ліжко.
І я хотіла лише трішки спокою для себе.
Прилетів гелікоптер.
- Гаразд. - Гаразд.
З наближенням до берега
ми почали бачити ще літаки, ще гелікоптери.
І в ту мить ми знали, що цей найімовірніше медіа.
Десь за 50-55 кілометрів від берега
цей круїзний лайнер нарешті прямує до Мобіла.
Починають виходити історії й відео.
Гірше бути не могло. Воно потекло в ліфт.
Стало так сильно крапати, наче це був дощ.
Крапала стічна вода.
Історія фактично метастазувала.
Вона ставала все більшою й більшою.
Вона просто не помирала.
Коли ти у твіттері
й бачиш чортів хештег
#КруїзнийКорабельІзПекла,
ти знаєш, прикута увага всіх.
ЧОВЕН ТЕПЕР НАЗИВАЄТЬСЯ «ПЛИВУЧИЙ ТУАЛЕТ»
НЕ ХОТІЛОСЯ Б ПРАЦЮВАТИ В PR ДЛЯ «КАРНАВАЛУ» ЗАРАЗ
ТРЕБА СПАТИ, АЛЕ НЕ МОЖУ ПРИПИНИТИ ДИВИТИСЯ
Ризик для CNN окупився.
«Фекальний круїз» був найбільшою новиною в усій Америці.
І знову ласкаво просимо на бальну фієсту на «карнавальному круїзному тріумфі».
Суперзірковий караоке-бар тепер офіційно туалет. Добре?
Подорож-жахіття на круїзному кораблі «Карнавалу» «Тріумф»...
...дрейфували в морі шість днів, серучи в пластикові пакети.
На цю мить це стало PR-катастрофою.
Гей, досить. Досить заголовків.
Ми очікували цілковитої кривавої бані в ЗМІ,
коли корабель зайшов у порт.
21:29
Ось він заходить.
Щойно корабель починають затягувати, ми бачимо, як люди кричать.
Вони приготували таблички для нас.
Можна відчути їхню радість,
що ми нарешті тут.
- Полегшення. - Ми нарешті прибули.
Послухайте цей гудок! Дивіться, які вони щасливі його чути.
Я пам'ятаю, як дякувала екіпажу.
Де в описі їхніх обов'язків значилося: «Прибирання калу пасажирів»?
Більше не вважатиму за даність приватну вбиральню.
КОРАБЕЛЬ ПРИБУВАЄ В МОБІЛ
Я справді пишалася собою, що пройшла через це
й не зламалася.
І просто пишаюся командою, справді,
за те, що всі трималися разом і так важко працювали.
Зараз ми побачимо, як люди сходять.
Так, вони справді сходять.
Дивіться, працівники бігають туди-сюди.
Хоча ми думали, що те, що скажуть гості,
сходячи з корабля, буде цілковито негативним,
безумовно, ми були шоковані й відчули полегшення,
що так багато з них дякували членам екіпажу «Карнавалу»
за надлюдські зусилля.
Я пам'ятаю, як зійшла з корабля й побігла до мами.
Бігла до неї на повній швидкості й стрибнула їй на руки.
Боже, абсолютне полегшення, яке я відчула, коли обійняла її того першого разу.
І сльози, сльози звільнення.
Я почуваюся трішки сильнішою, ніж була раніше.
Я поїхав у цей круїз, щоб він був найщасливішим часом,
проведеним разом Бекою й татком.
Але круїз виявився не тільки цим,
а й тим, як ми можемо проходити через речі разом.
Добрі чи погані.
Було добре дістатися землі.
Там був я, мій майбутній тесть.
Ми тиски руки, обіймалися й казали:
«Ми пройшли через це разом, хіба не так?
І нам не довелося користуватися червоним мішком?»
КОЛИ ПАСАЖИРИ Й ЕКІПАЖ ПОВЕРНУЛИСЯ НА ЗЕМЛЮ,
ФРЕНК СПАНЬОЛЕТТІ ВЗЯВСЯ ПРИТЯГНУТИ ДО СУДУ «КАРНАВАЛ»
Той корабель не мав відплисти.
І ці документи свідчать, що це судно мало схильність до пожеж.
Це однозначно можна було попередити.
Тож у нас точно були хороші шанси.
Проблема була в тому, що ти натикався на квиток.
Ці пасажири не мають права судитися,
бо адвокати «Карнавалу» кажуть, вони купили квитки,
де вказано «жодних гарантій
безпечного проходу, мореплавного судна,
адекватної та здорової їжі й санітарних і безпечних умов життя».
Цього застереження не побачиш у рекламі.
Це неймовірно. Якби більшість людей знали, що воно існує в той час,
вони, ймовірно, ніколи б не купили квиток.
Я б точно не купив.
УСІ ФРЕНКОВІ СПРАВИ БУЛИ ЗАЛАГОДЖЕНІ
ЕШЛІ ВДАЛОСЯ ОДРУЖИТИСЯ
ПОДАРУНОК ЇЇ ПОДРУЖКИ БУВ ЗАГОРНУТИЙ У ЧЕРВОНИЙ МІШОК «БІОНЕБЕЗПЕКА»
ДЕВІН І ЙОГО ТЕСТЬ ВІДПОЧИВАЮТЬ РАЗОМ ЩОРОКУ
АЛЕ ТІЛЬКИ НА СУШІ
ЛАРРІ Й РЕБЕКА ДАЛІ НАСОЛОДЖУЮТЬСЯ КРУЇЗАМИ РАЗОМ
АЛЕ НЕ З «КАРНАВАЛОМ»
АБХІ ДИВИТЬСЯ НА ЛАЗАНЬЮ ПО-ІНШОМУ
ПІСЛЯ ЦЬОГО ІНЦИДЕНТУ
«КАРНАВАЛ» ВИТРАТИВ 115 МІЛЬЙОНІВ ДОЛАРІВ НА ПРИБИРАННЯ, РЕМОНТ І ПЕРЕОБЛАДНАННЯ
СЬОГОДНІ «ТРІУМФ» ПЛАВАЄ ПІД НОВИМ ІМ'ЯМ «КАРНАВАЛЬНИЙ СВІТАНОК»
«Карнавал» наполіг, пожежа була нещасним випадком,
рекомендовані заходи були вжиті,
і судно сертифіковане для плавання.
Пасажирам вернули гроші, оплатили дорогу, подарували $ 500 і круїз.
«Карнавал» підвищив безпеку всього флоту.
Вони змінили свої умови,
забравши застереження про здорову їжу, санітарні й безпечні умови життя.
Переклад субтитрів: Людмила Речич