Downloaded from YTS.MX
Official YIFY movies site: YTS.MX
Jeg hadde fri fra jobb. Klokken var nok 22 eller 23.
Telefonen min ringte. Det var sjefen min, sjefen for hele selskapet.
Og jeg tok telefonen,
og han sa ikke noe annet enn: "Jeg hater deg."
Han sa bare: "Jeg hater deg!"
Så la han bare på.
Og det var det.
Midt på natten ringte han bare for å si at han hatet meg.
HJELP
Det var en vanlig dag på American Apparel.
Et nytt klesmerke har dukket opp i byer rundt om i USA.
American Apparel.
- American Apparel. - American Apparel.
En av de raskest voksende og hippeste klesmakerne
i landet.
Det var kult fordi det var annerledes, og det likte jeg.
American Apparel-butikker har åpnet i elleve land
og har solgt for 300 millioner dollar.
Jøss. Jeg vil være en del av dette.
Det var en motesekt.
Hva skjer?
Og Dov var lederen.
Jeg hatet det!
Det var en energi rundt ham.
T-skjorter som føles og ser bra ut, som lages et sted som ikke utnytter folk.
Rull dem ned. Kjempesøte.
Reklamene var mykporno.
Det er et uunngåelig seksuelt element i mote.
American Apparel ble livet mitt.
Jeg hadde en assistent, og administrerende direktør
ringte og skrev til meg.
Jeg følte meg som en bransjekonge.
Jeg elsket hvert sekund,
til jeg ikke gjorde det.
Dov var uforutsigbar.
Din jævla idiot!
Han presset folk så langt som mulig.
Du er ikke god nok! Du er ikke sterk nok!
Så kom resesjonen.
Et selskap som ikke har gjort det så bra, er American Apparel.
Her, en jævla katastrofe. Finn ut av det.
Ting ble gradvis sprøere og sprøere.
Det har vært videoer
der han har løpt rundt naken
mens to kvinnelige ansatte var i rommet.
Kødder du med meg?
Det var absolutt vanvittig dehumaniserende
å være ansatt i dette selskapet.
Dette er sjukt.
Kom igjen, slutt å jobbe.
American Apparel ble en ikonisk ildkule.
Noen har kjørt dette selskapet rett i grøfta.
Jeg må nok gå i terapi til den dagen jeg dør.
Jeg må komme meg vekk herfra. Dette er sprøtt.
KATASTROFALT: AMERICAN APPAREL-SEKTEN
Du ber meg gå inn,
og jeg rakk ikke engang å begynne på Ozempic.
Det var midt på 2000-tallet.
Ugg-sko var overalt,
Facebook var det nye store,
og folk var rasende over Janet Jacksons antrekksglipp.
En dag tok jeg offentlig transport hjem,
og jeg hadde en City Weekly-avis.
På baksiden var det en klesbutikkannonse.
Det sto "åpent nå", og jenta lå og skrevde.
Jeg sa: "Herregud, det er mote."
Selskapet het American Apparel.
Det sto at de hadde åpent intervju for folk som ville jobbe der, så jeg dro.
Jeg har alltid elsket mote.
Det kom naturlig.
Men i oppveksten hadde jeg lærevansker.
Og jeg søkte på motejobber, men jeg fikk dem aldri.
Så jeg drev med telefonsex for penger.
Hei, vakre, det er meg...
Tilly McEloise. Hvordan går det?
LEDIG STILLING
Da jeg kom til intervjuet, tenkte jeg: "Det blir nei igjen.
Min skjebne er å drive med telefonsex hele livet."
Så jeg gikk inn,
og det var en jente som satt i garderoben.
Jeg ga henne CV-en min,
det vil si et så og si tomt papir.
Og hun kastet det bare bort,
så på meg og sa: "Hva vil du gjøre her?"
Og jeg sa: "Selge mote, antar jeg."
Hun sa: "Flott. Du kan bli distriktssjef for varehandel.
Kan du begynne nå?"
Jeg sa: "Kult."
MØT JONNY.
"La oss gjøre det."
Et nytt klesmerke ved navn American Apparel
dukker opp i byer rundt om i USA.
Plutselig er det mange slike butikker.
En American Apparel-butikk åpnet i nabolaget.
Jeg gjorde et intervju og ga dem en CV, men de var nok mer opptatt av utstråling.
MØT CARSON.
Jeg bestod visst. Jeg tror det var fysikken min.
Jeg er veldig høy og tynn, og det var det man så i reklamene.
Jeg hadde nesepiercing, pixie cut og veldig høylytte briller.
MØT E.J.
Stilen jeg prøvde på, var egentlig hipster-sykkelbud.
Hun sa: "Det er stilen vi vil ha." Ikke: "Du har erfaring."
Liksom: "Du kler rollen."
De ansatte absolutt friker og nerder.
Det føltes som raringklubben.
Og et av slagordene var:
"Hvis du ser noen stjele, fortell dem at vi trenger folk."
Jeg hadde ikke råd til klærne på American Apparel.
Så vennen min og jeg dro dit og stjal.
Jeg hadde nok American Apparel-skjorta som jeg stjal på meg på intervjuet.
Sjefen kom ut, så på antrekket mitt, tok et bilde av meg,
og sa: "Du kan begynne på mandag."
MØT MICHELLE.
Jeg følte meg utvalgt.
Som: "Jeg må være kul. Jeg må være en American Apparel-person."
Grunnen til at American Apparel er så i vinden nå,
er at de tilbyr deg en ny og elegant stil.
Følelsen på American Apparel var annerledes enn i andre butikker.
Det var ikke som på The Gap eller J.Crew.
Det var sexy og veldig kult.
Vi er en enkel butikk.
Folk bruker tingene våre til å gjøre det om til sin egen stil.
Noe folk likte ved American Apparel, var kontrasten til andre merker.
Det var akkurat på den tiden at berømte folks barn ble berømte.
Simple Life var en greie.
Og det var bare glorete logoer overalt.
American Apparel var så enkelt.
Bare helt grunnleggende. Ingen logo. Alle farger du kan tenke deg.
Det var nesten som når insektet trekkes mot et lys,
det bare drar deg inn.
Akkurat nå har vi pusset opp butikken min. Vi tok godt i.
Da jeg begynte å jobbe,
var jeg der og kledde på mannekengene og organiserte butikken.
Se på alle disse nydelige fargene.
Og jeg hørte hvisking: "Herregud, det er fantastisk.
Jeg skal sende et bilde av det til Dov."
Og jeg sa: "Hvem er Dov?"
- Er du klar? - Ja.
Jeg tror aldri man kommer frem.
Som mennesker er vi trent opp til å gjøre det bedre neste gang, hva?
Ting utvikler og forandrer seg. Klesbransjen må finnes opp på nytt.
Jeg driver American Apparel på en instinktiv og impulsiv måte.
Jeg prøver å bryte ned alle barrierer.
Hva skjer?
MØT DOV.
Inn kommer Dov Charney, en fargerik, kanadiskfødt klesgründer i LA.
Charney sier han er på et korstog for å knuse kulturen i klesbransjen
som utnytter arbeidere.
Dette er tanken.
Det er T-skjorter som ser og føles bra ut,
og som lages uten å utnytte folk.
Han påpekte at alt var laget i USA uten utnyttelse av folk,
og jeg syntes det var flott.
Det var mer enn bare å være kul.
Det var også meningsfylt.
Du er stram. Slapp av.
Slapp av, det er California.
Dov Charney er den største produsenten som enda lager T-skjorter i Amerika.
Han betaler arbeiderne sine langt over minstelønn.
Vi har undervurdert denne jobben de siste 30 årene.
Dette er en tung jobb.
På American Apparel ble alt laget i USA.
Ingen andre gjorde det.
Og man hørte kritikere si: "Du vil aldri lykkes med dette.
Det er ikke en bærekraftig modell, det er for dyrt."
Og han var fast bestemt.
Vi prøver å gjøre ting selv.
I dag må jeg konkurrere med Kina, og jeg sier: "La oss spille hockey."
Det er det jeg gjør.
Dov var lidenskapelig opptatt av immigrasjon,
og han sa: "Hvorfor har vi grenser?"
Jeg tror på en åpen innvandringspolitikk. Folk bør kunne bo hvor de vil i verden.
Og den etosen var viktig for meg.
Jeg tenkte: "Det er så mye bra ved dette selskapet."
- Hva er nøkkelen til suksess? - Lidenskap.
- Er det alt? - Det er alt.
Herregud, første gang Dov kom inn i butikken, var jeg så spent.
Noen sa: "Dov kommer, gjør dere klare."
Og det ble kaos.
Du kunne høre ham og føle hans nærvær før du så ham.
Vil ikke ta det helt ut, men vi kunne gjort det.
Mandagskvelder er viktige, for mange forsendelser kommer.
Du vil fremheve ting som dongerijakka. Få den ut på gulvet.
Da han kom inn, syntes jeg bare han var så sexy.
- Hva heter du? - Kayla.
Kayla, greit. Hei.
Han hadde en peptalk med oss.
"Vi skal ta over verden. Er dere med meg eller ikke?"
Det var et show, og jeg elsker et show.
Har noen kalt deg hyper?
Ja, folk kaller meg hyper hver dag.
Jeg tror jeg ble født oppgira.
LAGET I USA AMERICAN APPARELS APPELL
Dov levde, pustet og spiste American Apparel hele tiden.
Han sov nesten aldri.
Han tok ikke engang pauser for å spise.
Han ga ut nummeret sitt og sa: "Ring meg dag eller natt."
Og han forventet det samme av sine ansatte.
Vet du hvorfor han ikke svarer?
- Klokken er 04:00. - Det er ikke grunnen.
Han svarer ikke når klokken er 13:00.
Jeg begynte å jobbe overtid og tok ikke fri.
Hadde du en 40-timers uke, var det fordi du var syk
og var hjemme fra jobb noen dager. Ingen jobbet så lite.
På to uker, i tillegg til de 80 timene jeg jobbet,
hadde jeg over 120 timer overtid.
Jeg hadde et 36-timers skift.
Lønningskontoret trodde meg ikke. De måtte sjekke kameraene.
Du var med de folkene hele dagen, og gjennom det
knyttet folk bånd på et dypere nivå.
Og jeg begynte å innse at ikke bare jeg gikk i terapi.
Alle hadde sårbarheter,
som mødre som er min mor, som hadde psykiske lidelser,
og jeg sa: "Det er helt vilt."
Før jeg jobbet for American Apparel, var jeg narkoman,
og å jobbe der ga meg mening,
det var noe å være en del av.
Jeg kommer fra et mormonsk sted, og jeg vokste opp mormonsk.
Det er bakgrunnen min.
Men da jeg vokste opp, begynte jeg å stille spørsmål ved kirken,
og mange av folkene i det nabolaget likte det ikke.
Så da jeg var 17, rømte jeg hjemmefra,
og jeg lette bare etter noe annerledes.
Og American Apparel ble den annerledes tingen jeg så etter.
American Apparel-reklamene brøt alle regler
som vi som kultur hadde da.
Klesselskapet American Apparel fordømmes for sin siste kampanje.
Dette er ikke American Apparels første kontroversielle annonse.
Reklamene var mykporno.
Det er et uunngåelig seksuelt element i mote.
Så å begynne å si: "La oss bli redde for sex",
det henger ikke på greip.
Dov så ut til å finne modeller i butikken.
Han sa til jenter: "Du er pen, du er morsom",
så tok han dem med på fotoshoot.
Charney er alltid på utkikk etter folk som denne damen, Natasha.
Han så henne gå ned en gate
og hoppet ut av limoen for å tilby henne en jobb.
- Er dette sant? - Det er helt klart sant.
Tenkte du: "Hvem er denne eklingen?"
Jeg var i sjokk. Jeg tenkte: "Hvem er det? Hvor kom han fra?"
Hun var mistenksom, men hun tok bildene, og nå jobber hun for American Apparel.
Damene i reklamene hadde ikke sminke, og de poserte ikke på en øvd måte.
Vi går ned hit. Det er fint med et lite strekkmerke.
Skjønner du?
Man tenkte: "Denne personen er ikke typisk vakker,
ikke så tynn, og de har ikke hårforlengelser og sminke.
Det kunne vært meg."
Jeg elsker også at de ga personen et navn.
Det gir en biografi om personen.
Ja, noe av det var veldig provoserende, men det var en genial idé.
- Jobber den modellen her? - Hun jobber nede.
Det som var interessant ved Dov Charney og American Apparel,
var at det var en grenseoverskridende og en idealistisk side,
og sexen uten idealisme ville bare vært slibrig,
men den idealistiske delen uten sex ville vært kjedelig.
Dov legemliggjorde begge de tingene og brukte dem,
og selskapet utvidet seg veldig raskt.
Du trenger ikke å spise lunsj med noen nå.
Du kommer tidligere og drar senere. Du kan ikke tulle.
Det føltes konkurransepreget.
Det føltes som om du måtte skille deg ut fra andre,
så du ikke følte at Dov kunne be noen andre om å gjøre jobben din.
Jeg har spurt hundre ganger. Jeg tror den kommer.
Dov er veldig høylytt. Hva han enn tenker, sier han det.
Som: "Det er galt."
Du tar feil. Det er ingenting.
Og det tiltalte meg,
for det er så motsatt av der jeg kom fra.
Få dritten ut av butikken.
Så jeg kjøpte det.
Jeg tenkte: "Sånn er en vellykket voksen,
du må opp i trynene på folk."
Jeg gikk fra laveste posisjon til butikksjef på seks måneder,
og det var en stor butikk.
Men jeg følte at jeg måtte bevise hva jeg var god for.
Det måtte være mer i selskapet som jeg kunne være en del av.
Grunnleggende for American Apparel
er vårt nyskapende konsept med vertikal integrasjon uten arbeiderutnyttelse.
Alle produktene blir produsert og markedsført
ved anlegget vårt på 74 000 kvadrat i sentrum av Los Angeles,
den største fabrikken for enkeltplagg i USA.
Alt skjedde der.
Markedsføringen, designet, alle klærne ble laget der.
Etter college, tenkte jeg:
"Hvis poenget med videreutdanning bare er å få en bedre jobb,
hva med å droppe det og bare søke på jobb på fabrikken?"
Så jeg sendte en åpen søknad til personalavdelingen, og jeg fikk den.
Å få jobb på fabrikken var stort for meg.
Det var der det skjedde, og det var veldig spennende.
Som: "Ja, det er denne fyren jeg er nå."
Se, her er en hel haug med folk
som jobber hardt med å sy ting.
Hola!
Da du kom til fabrikken,
var innvielsen der du visste at du definitivt var i Dovs indre sirkel.
Man fikk et startsett.
Startsettet var et Leica-kamera, en ny BlackBerry-telefon,
en kopi av The 48 Laws of Power, en bok med strategier for suksess,
og en Hitachi Magic Wand-vibrator.
Så jeg beholdt BlackBerryen, jeg beholdt kameraet,
jeg beholdt selvsagt vibratoren, og jeg kastet The 48 Laws of Power.
Jeg brydde meg bare om sex, dop og T-skjorter.
I butikkene og på fabrikken, sex var overalt.
Alle lå sammen,
og man kunne se ansatte ligge sammen i trappene.
Vi var unge og kåte.
Stemningen tillot frisluppen sex.
Det var en del av revolusjonen.
Til tross for en nedgang i fortjenesten i bransjen,
har salget hos American Apparel økt.
Jeg gikk raskt opp i stilling og fikk alt dette ansvaret.
Hallo?
Da jeg var 25, hadde jeg to mobiltelefoner,
og administrerende direktør ringte og skrev til meg.
Jeg tenkte: "Herregud, jeg gjør voksengreier."
Ok, her er PR-kontoret vårt.
Jeg jobbet meg opp til å bli ansvarlig for motemedia og produktplassering.
Gleden ved å være USAs raskest voksende forhandler.
Jeg var borte hjemmefra og gjorde noe og ble forfremmet.
Det var sånn: "Se på meg nå, pappa. Jeg trenger dere ikke."
Jeg var 21 år gammel.
Jeg ledet mange butikker. Mange ansatte svarte til meg.
Jeg hadde mye makt.
Og hvordan føltes det?
Jeg følte meg som bransjekongen.
Om du jobbet på fabrikken eller i butikkene,
når vi fikk en bonus eller forfremmelse, eller når lønnen vår endret seg,
ville de at vi skulle signere en meklingsavtale som sa:
"Hei, jeg har nylig blitt tilbudt mer penger,
og det betyr at jeg ikke kan saksøke Dov.
Jeg kan ikke snakke om noe negativt ved selskapet."
Kanskje jeg var naiv,
men: "Det går nok bra. Jeg signerer."
Hele selskapet hadde ukentlige telefonmøter.
Alle butikkene måtte ringe inn,
uansett hvor de var i verden.
Av og til ringte du inn, og de sa det var for mange deltakere.
Jeg tenkte: "Hvordan er det mulig?"
Men det var hundrevis av mennesker.
Akkurat nå rydder vi opp i masse dritt. Dere må få orden på disse butikkene, ok?
Hvis butikken din ikke gjorde det bra,
var telefonmøtet en potensielt skummel tid,
for du kunne risikere at Dov kjeftet på deg.
Velkommen til den virkelige jævla verden!
Jeg både gledet og gruet meg til dem.
Det stemmer, du er en dust.
Det var like underholdende som det var skummelt.
Det var forskjellige ting, som Ukens narr.
Han kalte alltid noen for "Ukens narr".
"Michelle, du er Ukens narr! Du ødelegger alt for meg!"
Herregud, liksom.
Det var så pinlig at hundrevis av folk hørte
at du ble utnevnt til Ukens narr
i et selskap verdt mange millioner.
Det var ubehagelig, som: "Jeg vet jeg ikke skal le,
for han kjefter på noen jeg respekterer og liker."
Men så sa han noe utrolig morsomt rett etterpå,
og det er så rart og utfordrende og forvirrende.
Du tenker: "Hater jeg ham, eller synes jeg han er morsom?"
På det tidspunktet, selv om jeg ennå jobbet i butikken
for minimumslønn på ni dollar,
følte jeg at om man hadde en idé,
var alt mulig i American Apparel.
Så jeg presenterte en markedsføringsidé, og plutselig var jeg på et fly til LA.
Jeg hadde reist hele dagen og kom til fabrikken, klokka var 23,
og jeg hørte Dov plapre og snakke forretninger.
Jeg tenkte: "Hvordan er han ennå på fabrikken?"
Jeg sa: "Jeg har reist i hele dag. Hvor skal jeg bo?"
Han så på meg og sa: "Kan du ikke bo hjemme hos meg?"
Se på dette store huset i Silver Lake.
Dette er Garbutt House, over Silver Lake-reservoaret,
et historisk hjem eid av Dov Charney.
Det er på toppen av dette inngjerdede samfunnet.
Du går inn, og hele huset er i kremfarget marmor.
Det er helt nydelig.
Jonny Makeup bodde også der.
Vennene mine sa: "Hvorfor bor du med sjefen din?"
Jeg sa: "Hvorfor skulle jeg ikke det?
Ville ikke du ha bodd med sjefen,
om du fikk muligheten til å bo i et stort, vakkert hus?"
Døren var alltid ulåst, alltid åpen, og det var jenter overalt.
De lagde frokost og gikk tur med hunden hans.
Som et... Jeg vil ikke si Playboy Mansion.
Det var vel som Playboy Mansion, men for hipstere.
Det var uklart hva slags forhold noen av jentene hadde til Dov,
for hvis døren hans var lukket, fikk jeg ikke gå inn.
Det var en åpen hemmelighet at Dov lå med de ansatte.
Jeg er en singel, ung fyr.
Du forelsker deg i noen, ikke sant. "Flott å møte deg.
Du er kvinnen i mitt liv, jeg tror du er et ess i ermet,
men beklager, vi kan ikke.
For du jobber for meg eller ham eller henne, det er upassende."
Hjertet vil ha det hjertet vil ha.
Jeg forlot Dovs hus etter at sjefen på fabrikken advarte meg.
"Hvis du blir hos ham lenger,
blir du en 'Dov-jente'."
En Dov-jente.
Det var noen som...
De hadde ingen jobbtittel.
Kanskje de var Dovs kjærester.
Kanskje de bare reiste med ham, men de gjorde det han ville.
Og de hadde det ansvaret på grunn av utseendet.
Man fryktet Dov-jentene om de var der.
De var en slags spesialstyrke.
Ved pulten min var det en jente som pleide å dukke opp
i en skjorte i mikronetting og ingenting under
og fortelle meg hva jeg måtte gjøre.
Det var som: "Unnskyld meg, hvem er du?"
De sa: "Dov sier du må gjøre dette."
Kvinner er viktige å ha rundt seg, og de er lette å forelske seg i.
Så hva kan man gjøre? Skjønner du?
- Ikke sant, Carla? - Ja.
- Greit. - Det er sånn du funker.
Fra Los Angeles til Tokyo, på bare tre år,
har American Apparel-butikker åpnet i elleve land rundt om i verden
med en omsetning på rundt 300 millioner dollar i fjor.
Det var reklametavler overalt.
De var bakpå busser.
De var på benker. Man kunne ikke unnslippe dem.
Kendra, kjære!
Og så var det hele kjendisgreia.
Dette er American Apparel fra topp til tå.
Vi laget spesiallagde klær til popstjerner på turné,
som Rihanna og Britney Spears.
Og, herregud, Beyoncé pleide å komme sent på kvelden.
Vi stengte butikken for henne.
Det var fantastisk.
Firmaet ditt er svært vellykket. Vil du børsnotere det?
Da må det være på de rette betingelsene.
Det må skje på mine premisser.
Ingen må komme og si hva jeg skal gjøre, hvordan reklamekampanjene skal være
eller hva vår politiske posisjon burde være.
Går vi på børs, blir det en populær aksje.
American Apparel børsnoteres.
Med millioner av dollar fra et stort investeringsselskap,
vil Charney fortsette å utvide.
Da American Apparel ble børsnotert,
opprettet Dov et ganske kameratslig styre.
Han var der. Det var fire andre.
To av dem var venner av ham.
Den ene var Robert Greene, forfatter av The 48 Laws of Power.
Dov var administrerende direktør og leder.
Det fantes ingen driftssjef.
Det fantes ingen teknologiansvarlig.
Jeg blir alltid ladet når jeg går gjennom fabrikken.
Den første økonomisjefen han ansatte,
kalte han en taper i Wall Street Journal,
så beklaget han etterpå. Økonomisjefen sluttet.
Dovs lederstil var
å presse folk så langt de klarte, og å sette folk opp mot hverandre.
Dov ringte deg på telefonen
og lurte deg til å si noe om noen som hørte på deg.
Noen kunne si:
"Michelle gjør ikke en god jobb. Hun rotet det til."
Dov sa: "Michelle er på telefonen her nå. Michelle, du er en idiot!"
Din jævla idiot!
Det var en tysterkultur.
Du tjente på å sladre på andre.
Jeg ba henne sende meg de jævla bildene. Jeg sa det tre ganger.
Det virket som om folk kjempet om hans oppmerksomhet
og ville være favoritten og sånn.
Og det førte etter hvert til mye kaos, der folk ikke gikk overens.
Fungerer internett nå?
En gang konfronterte jeg en butikksjef
med at hun gjorde en dårlig jobb med noe.
Det fikk henne til å gråte.
Jeg husker at jeg gikk derfra og bare ville kaste opp.
Men jeg var fokusert på målet, og jeg tenkte at Dov hadde lyktes
på en måte jeg ville lykkes,
og jeg prøvde å etterligne måten han opererte på.
Ok, hva mer?
Dov så etter den ene tingen du gjorde for å ødelegge for ham,
og han sparket folk impulsivt på grunn av det.
Vi skal definitivt fokusere på å sørge for...
Hvem sparker vi, Kirk?
- Hva? - Hvem sparker vi?
Men han forsvarte det alltid som nøkkelen til suksess.
Da American Apparel ble børsnotert,
brukte Dov alle selskapets penger på å åpne flere butikker.
- Halifax. Toronto. - London.
- New York. Woodbury. - Savannah. Miami.
Beijing.
Men så kom resesjonen.
God kveld. Tegnene var overalt, men nå er det offisielt.
Vi er i en resesjon.
Mange kjente forhandlere slet,
men American Apparel fortsatte å utvide.
Jeg husker snakk om resesjonen i 2008,
og jeg tenkte: "Er det resesjon i 2008?"
I 2008 åpnet American Apparel fem butikker i en by
og dro til et nytt land.
Resesjon fantes ikke.
Du må ansette flere selgere.
Om lønningene dine blir tunge, reiser jeg med dem.
Den mannen ga pengene bein å gå på.
Hvor mange kjenner du som har slitt
i nedgangstider, men holdt det gående og så fikk en oppsving?
Inne i selskapet var det ingen som fortalte Dov ting han ikke ville høre.
Kom hit!
Det skyldtes at mange unge folk
hadde utseendet han likte, men ikke mye erfaring.
Det var det mest unaturlige og skremmende du kunne gjøre
å prøve å si "nei" til Dov.
En som Dov forstår ikke ordet "nei".
Er det ikke billigere å sette ut produksjonen?
Direkte arbeidskraft...
Bare se på innvandringsreformen,
der Dov gikk til krig mot amerikanske myndigheter.
Vi slår hardt ned på arbeidsgivere som bruker ulovlig arbeidskraft.
I 2009 gjennomførte Immigration and Customs Enforcement,
ICE, en revisjon av American Apparel,
og de fant at rundt 1500 arbeidere var der med falske papirer.
Og American Apparel måtte si opp alle.
ICE-raidet var en stor økonomisk byrde,
for i en periode med stor vekst for selskapet...
Kom hit, slutt å jobbe.
...ble han tvunget til å si dem opp...
Slutt å jobbe, alle sammen.
...og så gjenoppbygge arbeidsstyrken.
Vi må få inn flere arbeidere...
...for å ta unna etterspørselen.
Dov var rystet i lang tid.
For å opprettholde sikkerheten til selskapet.
Han følte at det var et bevisst forsøk på å angripe selskapet hans.
Det var så mye økonomisk press da,
og så mange dårlige avgjørelser ble tatt.
Men heller enn å ta ansvar,
begynte han å klandre folk eller se etter ting å klandre.
Edmonton, en jævla katastrofe. Dette er en jævla katastrofe, ok?
Klatre ut og finn ut av det.
Så hvis du var foran ham til feil tid eller når han var i feil humør,
ble du målet hans.
På den tiden følte jeg at jeg var personlig ansvarlig
for noe av grunnen til at selskapet ikke lyktes.
Jeg tror det utløste en slags rovdyr-respons for ham,
der han tenkte: "Han vet ikke hva han gjør."
Og han kom etter meg.
Dere skal si: "Unnskyld, sir,
for at teamet mitt har rævkjørt deg."
Dere skylder meg!
Jeg skal få dere til å jobbe de timene dere ikke jobbet!
Han sa: "Om dere ikke tåler dette, se til helvete å dra med én gang."
Innen kvelden er omme har dere sluttet eller underkastet dere.
Ok? Slutt eller underkast dere.
Vi skal leke en lek.
Pang! Kom igjen. Slutt eller underkast dere.
Og så husker jeg at en fyr bare reiste seg og gikk.
Og jeg husker ettervirkningene av det.
Alle sa: "For en taper.
Han er så svak at han ikke tåler dette.
Det er så patetisk at han bare sluttet."
Dere er ikke gode nok.
Dere er ikke sterke nok!
Det er vanskelig å være glad i noen, men også se at de misbruker folk.
Han gikk fra å skrike
til å si: "Herregud, vennen, skremte jeg deg?"
Han snakket med en liten gutts stemme.
Og det var bare forvirrende, for jeg følte jeg sto i gjeld til ham.
For meg var han min eneste mulighet.
På den tiden ble selskapet tappet for penger.
Så et hyppig tema på kontoret var:
"Når vil skipet synke?
Hva vil føre til det?"
American Apparel hadde et internt ryktenettverk.
Hele fabrikken snakket sammen på AOL Messenger,
og vi snakket frem og tilbake.
Og en dag satt jeg ved datamaskinen, og noen sendte meg en lenke
og skrev: "Har du sett dette?"
Tilbake på 814 med kvinnen
som saksøker American Apparels direktør for seksuell trakassering.
Hva faen?
Vent, hva?
Jeg vil ikke holde dette hemmelig,
spesielt når jeg vet at det kan være andre som meg der ute.
Den 42 år gamle kanadiske entreprenøren
skal ha bombardert henne med telefoner og meldinger
og krevd å få seksualiserte bilder.
Anklagene som havnet på pulten min,
fikk meg til å føle meg rasende.
Jeg har to døtre,
og det fikk meg til å tenke
på hva de muligens kunne oppleve
når de begynte å jobbe.
Først var det én kvinne, som førte til en kvinne nummer to.
Men da vi gjorde vår bakgrunnssjekk,
fant vi andre kvinner som hevdet at de opplevde det samme.
Direktør for den populære motekolleksjonen American Apparel
står overfor nok et søksmål om seksuell trakassering.
Jeg sa klart fra om at han skulle stoppe. Jeg sa: "Nei, ikke rør meg."
Charney sier at han bare er en uortodoks direktør
som har snakket åpent om å ha seksuelle forhold
til noen av arbeiderne.
Har du noen gang seksuelt trakassert en ansatt?
Nei.
Et av de største problemene med disse søksmålene
var at alle kvinnene hadde signert disse avtalene.
De trodde dette var normen.
Men det sto:
"Du skal ikke si noe nedsettende om Dov Charney eller American Apparel.
Og hvis du saksøker for noe, må det gå til voldgift.
Du gir avkall på retten til en jury. Du kan ikke være i retten."
Selskapet og Dov Charney sier
at du har signert en taushetserklæring.
Hun var 17 år da hun skrev under.
Det viktigste spørsmålet er
hvorfor selskapet er så opptatt av konfidensialitet?
Det fikk meg til å lure.
Noe av det følte jeg, du vet, emneknagg "tro på kvinner" og sånn.
Men samtidig var Dov som en farsfigur for meg.
Så jeg begynte å tenke:
"Herregud, prøver de bare å få penger ut av ham?"
Charney har aldri blitt funnet skyldig i å ha trakassert en ansatt seksuelt.
Og han sier han aldri har betalt noe i sakene mot ham.
Det er noe uoppriktig i påstandene.
For det første er de falske.
For det andre får disse saksøkerne instruksjoner.
For det tredje er det for mye penger
med tanke på beløpet de krever.
Og jeg er klar til å ta en løgndetektortest.
Jeg så ikke noe personlig der jeg følte at han tvang noen.
Selskapet introduserte oss for en gruppe høytstående ansatte, alle kvinner,
som sier det er en glede å jobbe for Dov Charney.
- Dov er spennende å jobbe med. - Jeg synes Dov er en genial mann.
Han er lojal. Jeg liker å jobbe for ham.
Det var som: "Kom igjen, alle vet at det er seksualitet på jobb."
Jeg tror de er ute etter penger.
Det ble sånn at alle spøkte om det.
Jeg er vakker, ok? Sex er vakkert.
Tøser er vakre.
Og hvis de ansatte ikke liker det, vet du hva? Saksøk meg!
Jeg husker ikke at jeg var flau eller opprørt.
Det føltes som om vi alle bare dro tilbake på jobb.
En skjorte til, en klokke til, en til av alt mulig.
American Apparel-sjef Dov Charney sliter med å holde ting flytende.
Han har tapt 86 millioner dollar på salg
og fått et søksmål på 250 millioner mot seg.
Etter det, begynte det å føles annerledes.
Dov begynte å bli mye sintere og mye mer paranoid
angående hvem som støttet ham og ikke.
Ok, hvor mange tok du i New York?
Du burde vite det utenat. Idiot!
Jeg gikk fra å være gullgutten til å bli syndebukken.
Han kjeftet på meg hele tiden for noe jeg ikke hadde gjort.
Gjerrige dust! Lille drittidiot!
Vi så ikke glimtet av "han spøker"
eller "han er karismatisk" lenger.
Dere jævler er så bedritne!
Det var utelukkende roping.
Jeg skal rævkjøre deg også.
Jeg skal rævkjøre deg!
Han klikket fullstendig.
Han slo hull i vegger.
Jeg så ham knuse en av de søppelbøttene av metalltråder,
han slo den mot bakken til den var som en knust brusboks.
Skam deg, lille dritt!
Og så kom han noen centimeter unna ansiktet ditt og klappet til seg selv.
Han slo seg selv og sa:
"Jeg slår meg selv, for jeg kan ikke slå deg."
Så ille at han nesten blødde.
Det var helt vilt og veldig merkelig.
Han forlot deg med følelsen:
"Jeg føler at sjefen min skal drepe meg eller noe."
Det føltes ikke trygt i huset hans lenger,
så jeg dro.
På det tidspunktet jobbet alle jeg kjente for American Apparel.
Alle klærne mine var fra American Apparel. Jeg hadde firmatelefon og PC.
Jeg var så viklet inn i det at jeg ikke klarte å se noe utenfor.
Jeg var helt inni det.
Send ham et bilde av dette utvalget, og vurder deg selv kritisk.
Si hva du manglet. En innrømmelse.
- Ok. - Ok? Han heter Carson.
Du har ingen kalkulatorklokker, så drit og dra.
Du bommet, og du har sviktet meg.
Jeg hadde hørt Dov sitere The 48 Laws of Power i årevis.
Så jeg tok den med meg hjem bare for å lese gjennom den.
Før jeg møtte Dov, hadde jeg hørt at han var besatt av denne boken,
og det føltes som jeg omsider burde ta en titt på den.
"Aldri lær dem nok, så de kan klare seg uten deg."
Dov elsker den, det er jeg sikker på.
"Hold ordene dine vage, men fulle av løfter."
"Gi dine nye disipler ritualer å utføre.
Be dem om å ofre på dine vegne."
"Bli midtpunktet for et slikt begjær ved å gi dem en sak."
"Spill på folks behov for å tro, og skap en sektaktig tilhengerskare."
Hvordan kan jeg selge disse? Hvordan skal de selge?
De har ikke klistremerket.
Klistremerket koster tre cent.
"Hold andre i suspendert frykt.
Dyrk en følelse av uforutsigbarhet."
Vilt, for jeg beskriver meg som terrorisert av ham.
Og han gjorde det, han utførte det perfekt.
Det er skurkaktig. Det er en manipulerende måte å tenke på.
"Lær å holde folk avhengige av deg." Kanskje jeg burde ha lest denne boken.
Dette er sektlederes bibel.
Hold dem litt sultne,
og så er du den
som bare mater dem det de trenger, og du kan kontrollere situasjonen.
Etterpåklokskap er utrolig.
Jeg får lyst til å gråte nå. Det er skummelt. Veldig skummelt.
Var jeg så lettlurt?
Jeg kommer jo fra en annen sekt.
Jeg ble forberedt som barn, ved at jeg vokste opp som mormoner,
for så å svinge over til den andre siden og gå inn i samme greia.
Da jeg hadde sett at keiseren gikk uten klær,
og at dette var verktøyene som ble brukt til å manipulere meg,
da hadde jeg en oppvåkning og tenkte: "Hva faen driver jeg med?"
Det var helt sjukt på dette tidspunktet, men jeg var livredd for å si opp,
for han pleide å si til meg:
"Jeg skal svarteliste deg så du aldri får jobb i denne bransjen eller byen.
Jeg kjenner alle. Jeg sier til alle at du suger."
Men så spisset det seg til,
og jeg vet ikke engang hva som provoserte det.
Han begynte å sende meldinger om hvordan jeg køddet til selskapet,
og: "Det er din feil, og du er saktmodig.
Du har ikke lidenskap til å bry deg, det er forkastelig."
Han sendte en e-post til firmaets advokat,
med direktøren for varehandel og meg på kopi,
der det sto: "Fra og med mandag, reduser EJs lønn med 25 %."
Og det var det. Neste morgen sluttet jeg.
FARVEL, E.J.!
Jeg begynte å sette ned foten
om ting som jeg følte var urimelige.
Jeg fikk 25 telefoner fra Dov i helgen der han ba meg komme inn.
Så fikk jeg telefoner fra noen av jentene og andre.
"Dov prøver å ringe deg." Jeg sa: "Jeg svarer ikke.
Jeg svarer ikke før jeg kommer på mandag."
FARVEL, CARSON!
Så jeg fikk meg selv sparket,
for om jeg sa opp, måtte han ikke betale meg noe.
Det var en dag der jeg ikke hadde spist hele dagen,
og jeg sa: "Dov, jeg trenger en pause."
Dov sa: "Få en pizza over gata. Vær her om fem minutter."
Jeg sa: "Dov, jeg må spise et ekte måltid med grønnsaker.
Jeg trenger litt tid."
Og Dov klikket på meg.
Og mens han kjeftet på meg,
så jeg en av Dov-jentene
gi ham en nystekt biff på en tallerken som hun satte foran ham.
Jeg tenkte: "Du kødder nå."
Og da klikket jeg på ham.
SNAKKES, MICHELLE!
Dagen etter sa advokaten hans: "Det er bedre at du slutter i selskapet."
Jeg så på firmaet. Det hadde en børsverdi på mindre enn 120 millioner dollar.
Han har kjørt dette selskapet helt i grøfta.
Saken er
at styret har ansvaret for å komme til bunns i dette.
Etter at jeg fikk sparken av Dov, fikk jeg en telefon
fra en uavhengig revisor som jobbet for styret,
og det begynte å bli tydelig at de ville bli kvitt Dov
og så etter informasjon for å støtte avgjørelsen.
Hvis noen skrev en bok
om å rævkjøre folk for enhver pris for å komme dit du må,
og du satte ham i styret,
selvsagt får du som fortjent.
Etterforskerne fant en server
som Charney hadde brukt på selskapets eiendom
med e-poster, tekstmeldinger og grafiske seksuelle videoer,
mye informasjon som var veldig skadelig for ham.
Alt dette er anklager.
Men det finnes videoer
der han løper naken rundt i et rom,
i leiligheten sin eller et hotellrom,
mens to av hans kvinnelige ansatte var der.
Jeg danser nå.
Han krysset alle slags etiske, og muligens juridiske, linjer og grenser.
Nå har vi bevis som indikerer
at han skrev upassende meldinger til sine ansatte.
"Rumpa di på det bildet er det perfekte stedet å komme på."
"Skal jeg tømme pikken min nå, som en skitten gris?"
Det er langt hinsides akseptabelt.
Selskapet ble nødt til å gjøre radikale endringer.
American Apparels kontroversielle direktør og grunnlegger er ute.
American Apparel har sparket Dov Charney.
Selskapets styre har sparket ham.
Visst faen, faen ta ham. Han fortjente å få sparken.
Han tenker nok at det er ille for selskapet at han fikk sparken,
og vi mener at det er det rette.
Jeg klipte ut overskriften og artikkelen og limte dem inn i dagboken min,
for det var et fantastisk øyeblikk, og jeg ville huske det.
AMERICAN APPAREL FJERNER GRUNNLEGGER OG DIREKTØR
Da han fikk sparken, trakk jeg et lettelsens sukk.
Men jeg følte også at jeg mistet familien min.
Det var vanskelig å fatte.
Ja, det var sjikane. Det var også morsomme tider.
Derfor er det er så lagdelt.
Jeg tror avsettingen av Dov Charney
skjedde fordi styret så
at disse påstandene kom om og om igjen,
og de ville bli stilt til ytterligere ansvar.
Kvinnene som sto frem var veldig modige etter min mening.
Men fordi, dessverre, disse voldgiftsavtalene ble signert,
ble de stilnet.
Så vi måtte gjøre noe. Det kunne ikke fortsette.
Min klient er her for å snakke om sin opplevelse
og hva som skjedde med henne.
Så vi dro til Capitol for å prøve å få loven endret
slik at arbeidsgivere ikke lenger kunne kreve av ansatte
at de skulle signere bort rettighetene sine.
Hele min tid som ansatt i selskapet var helt grusom.
Det var absolutt vanvittig dehumaniserende
å være ansatt der.
Det har tatt meg nesten åtte år med bearbeiding
å nøste opp i og reflektere over alt denne mannen fikk lov til å ta fra meg.
Det som virkelig gjør meg sur, er at han tok stemmen min.
Jeg vil gjerne fortelle historien min og detaljene om det som skjedde med meg,
men jeg kan ikke gjøre det.
Det at han var i stand til å kjefte
og noen ganger bli fysisk med meg,
da begynte jeg å tenke at han kunne være i stand til
å gjøre de tingene han ble anklaget for.
DOV CHARNEY NEKTET FOR ALLE ANKLAGENE MOT HAM.
GRUNNET AVTALENE ANKLAGERNE SIGNERTE,
BLE KLAGENE AVVIST OG SENDT TIL KONFIDENSIELL VOLDGIFT.
MEN UNDER DEN JURIDISKE PROSESSEN NÅDDE NOEN AV KVINNENES ANKLAGER OFFENTLIGHETEN.
NÅ SAMLER VI FOR FØRSTE GANG UTTALELSENE DERES. STEMMENE ER SKUESPILLERES.
Jeg var 18 da jeg begynte å jobbe for American Apparel.
Dov inviterte meg til LA for en ukes handelsopplæring,
og den fant sted hjemme hos ham.
Han lot meg ikke dra hjem og hente en koffert.
Han gjorde det klart at jeg skulle bo hos ham.
Dov inviterte meg hjem,
og da jeg kom dit, hadde han bare på seg undertøy.
Dov tilbød meg å være modell for American Apparel.
Da jeg kom, hadde han bare et håndkle på seg.
Jeg var alene med Dov på soverommet.
Han spurte meg om jeg var ekshibisjonist eller voyeur.
Han dro meg inn og tvang meg til å gi ham oralsex.
Og så krevde han at jeg ga ham oralsex.
Han prøvde å ta bilder, han angrep meg umiddelbart,
og han tvang meg til seksuelle handlinger.
Han krevde å se brystene mine.
Og da jeg sa nei, ble han mer aggressiv og voldelig.
Han tok meg med til soverommet, satte seg oppå meg,
og jeg ble nesten kvalt
da han tvang meg til å utføre en annen seksuell handling.
- Han kunne vært faren min. - Han lot meg ikke dra.
Han prøvde å voldta meg analt.
Jeg var 18.
DOV CHARNEY HAR ALDRI STÅTT OVERFOR
ANKLAGER OM MISBRUK I EN OFFENTLIG RETTSSAL.
Dov, han har sluppet unna med mye,
og han vil nok fortsatt slippe unna med mye.
Det er som om folk er forskjellige dyr, og slike personer er rovdyr.
En hai eller en klapperslange eller noe,
og samme hvor sint man blir på en klapperslange eller en hai,
vil de ikke endre seg.
De kommer alltid til å bite.
Og det er utrolig frustrerende,
fordi det er noe som...
...av en eller annen grunn, i samfunnet,
har vi bare latt slike personer få fortsette.
NI MÅNEDER ETTER Å HA SPARKET DOV CHARNEY, BLE AMERICAN APPAREL BEGJÆRT KONKURS.
CHARNEY STARTET LOS ANGELES APPAREL,
MEN BLE SÅ DIREKTØR FOR ET ANNET STORT MOTEMERKE.
Hvis American Apparel var vellykket som en forlengelse av deg,
hvilken forlengelse av deg får vi nå?
Den samme! Jeg angrer ikke på en dritt.
Tekst: Susanne Katrine Høyersten