Downloaded from YTS.MX
Official YIFY movies site: YTS.MX
Eram liber.
Se întâmpla pe la ora 22:00, 23:00.
Mi-a sunat telefonul și era șeful meu, șeful întregii companii.
Am răspuns la telefon.
N-a zis altceva decât: „Te urăsc.
Te urăsc! Te urăsc cu spume!”
Apoi a închis.
Asta a fost tot.
M-a sunat să-mi spună că mă urăște, la miezul nopții.
AJUTOR
Așa era la American Apparel.
A apărut un nou brand de haine în orașele din America.
American Apparel.
Este una dintre cele mai de succes și la modă companii din toată țara.
Era mișto, pentru că era ceva diferit. Asta mi-a plăcut.
Magazinele American Apparel s-au deschis în 11 țări,
cu vânzări de 300 de milioane de dolari.
Voiam să iau și eu parte la asta.
Era ca o sectă a fashionului.
Salut!
Iar Dov era liderul.
Groaznic a fost!
Avea o alură aparte.
Sunt tricouri confortabile și frumoase, făcute fără a exploata muncitorii.
Dă-i jos. Foarte drăguț.
Reclamele erau pornografie curată.
Moda are și o componentă sexuală.
Devenise toată viața mea.
Aveam un asistent, mă suna CEO-ul.
Mă credeam regele industriei.
Mi-a plăcut absolut tot,
până s-a dus naibii.
Dov era imprevizibil.
Idiotule!
Presa oamenii dincolo de limite.
Nu ești destul de bun! Nu ești destul de tare!
Apoi a venit criza.
American Apparel nu mai e pe roze.
E un dezastru. Descurcă-te!
Situația s-a agravat tot mai mult.
A apărut un clip cu el gol-pușcă prin birou,
deși erau de față două angajate.
Glumești?
A fost absolut dezumanizant
să lucrezi la această companie.
E foarte aiurea.
Gata, nu mai lucrați!
American Apparel s-a dus de râpă.
Cineva a distrus complet firma.
Probabil că voi face terapie cât oi trăi.
Trebuie să mă car naibii de-aici! E nebunie curată.
FIASCO
SECTA AMERICAN APPAREL
Mă pui să intru și nici n-am avut timp să-mi iau Ozempicul.
Se întâmpla prin 2000.
Toți purtau ghete Ugg,
Facebook era la modă
și lumea era indignată de pățania lui Janet Jackson.
Într-o zi, mă duceam acasă cu metroul
și mi-am luat un ziar City Weekly.
Pe spate era o reclamă la un magazin de haine.
Scria „Deschis” pe o imagine cu o fată crăcănată.
Mi-am zis: „Asta da modă!”
Firma se numea American Apparel.
Scria și că se caută angajați, așa că m-am dus.
Mereu am fost pasionat de modă.
Venea de la sine.
Dar eu mă confruntasem cu dizabilități de învățare.
Am tot încercat să mă angajez în domeniu, dar nu reușeam.
Așa că am ajuns la apeluri erotice.
Bună, Iubire! Sunt eu...
Tilly McEloise. Ce mai faci?
ANGAJĂM
Când am ajuns acolo,
credeam că n-o să prind jobul.
„Sigur o să mă ocup de apeluri erotice toată viața.”
Așa că am intrat
și era o fată în cabină.
I-am dat CV-ul.
O foaie goală, practic.
Ea a pus-o deoparte,
m-a scrutat bine și a zis: „Cu ce ai vrea să te ocupi?”
I-am zis că aș vrea la marketing.
Ea zice: „Super! Poți fi noul manager regional de marketing.
Poți începe acum?”
„Da, super.”
EL E JONNY.
„Hai s-o facem!”
În toate orașele din țară apare o nouă marcă de haine, American Apparel.
Au apărut o grămadă de magazine.
Se deschisese un magazin American Apparel în zonă.
Am dat un interviu și am depus un CV,
deși voiam doar să văd ce-i cu ei.
EL E CARSON.
M-am acceptat. Cred că fizicul le-a plăcut.
Sunt foarte înalt și slab, mă potriveam cu reclamele lor.
Aveam piercing în nas și părul scurt, ochelari foarte mari.
EA E E.J.
Voiam să obțin un look de hipster cumva.
Ea zice: „Da, îmi place lookul.” Nu: „Ai experiență.”
Aveam lookul necesar.
Angajau toți ciudații.
Era ca un club al dubioșilor.
Sloganul lor era:
„Dacă vezi pe cineva furând, spune-i că angajăm.”
Nu îmi permiteam haine de la American Apparel.
Așa că mergeam cu o prietenă să fur din magazin.
Am purtat o cămașă American Apparel furată la interviu.
A ieșit managerul. s-a uitat la mine, mi-a făcut o poză
și mi-a zis: „Poți începe de luni.”
EA E MICHELLE.
Mă credeam aleasa.
Credeam că sunt tare dacă lucrez la American Apparel.
Motivul pentru care American Apparel e foarte la modă
e faptul că oferă un look simplu, inedit.
Magazinele American Apparel erau altfel decât restul.
Nu era ca la GAP sau J.Crew.
Erau haine sexy, mișto.
Avem piese de bază.
Lumea cumpără de la noi ca să-și creeze un stil.
American Apparel atrăgea prin antiteza cu celelalte mărci.
Era perioada în care deveneau vedete copiii vedetelor.
Era la modă Simple Life.
Toate hainele aveau logouri ieftine.
American Apparel avea haine simple.
Doar piese de bază. Fără logo. Toate culorile din lume.
Lumea era atrasă de ei ca gângăniile de felinar.
Nu te puteai abține.
Tocmai am renovat magazinul. E foarte mare.
Când am început să lucrez,
îmbrăcam manechinele, organizam magazinul.
Uite ce culori superbe!
Și-i auzeam cum șopteau în spate.
„Doamne, e fabulos!
O să-i trimit o poză lui Dov.”
Eu nu știam cine era Dov.
- Ești gata? - Da.
Cred că nu terminăm niciodată.
Oamenii din greșeli învață, nu-i așa?
Lucrurile evoluează, se schimbă. Industria modei trebuie reinventată.
Eu conduc American Apparel instinctiv, impulsiv.
Încerc să depășesc toate limitele.
Ce faceți?
EL E DOV.
Dov Charney, un antreprenor canadian aparte, care lucrează în Los Angeles.
Charney spune că vrea să distrugă strategia industriei modei
și să oprească exploatarea muncitorilor.
Asta e prezentarea.
Sunt tricouri care arată bine, confortabile,
făcute fără a exploata muncitorii.
Vindea ideea de „Made in America”, fără exploatare,
și mi s-a părut grozav.
Nu era doar ceva cool.
Avea și însemnătate.
Mai relaxează-te!
Ești în California.
Dov Charney e cel mai mare producător care mai face tricouri în America.
Își plătește muncitorii mult peste salariul minim.
Am subestimat slujba asta în ultimii 30 de ani.
E o slujbă grea.
La American Apparel totul era făcut în țară.
Nimeni nu făcea așa ceva.
Criticii spuneau că nu va avea succes.
„Nu e un model sustenabil, costă prea mult.”
Dar el era hotărât.
Încercăm să facem totul singuri.
Eu trebuie să concurez cu China. Nu-i nimic, sunt pregătit.
Cu asta mă ocup.
Dov susținea imigrația.
Zicea: „De ce avem granițe?”
Cred într-o politică deschisă de imigrare. Lumea ar trebui să poată locui oriunde.
Era ceva foarte important pentru mine.
Mi-am zis că e o companie cu principii minunate.
Care e cheia succesului?
Pasiunea.
- Atât? - Atât.
Prima dată când a venit Dov la magazin, eram foarte entuziasmat.
Cineva a zis: „Vine Dov, pregătiți-vă!”
Și a fost nebunie curată.
Îl auzeai și-i simțeai prezența cu mult înainte să-l vezi.
Nu vreau să fac tam-tam, dar am putea.
Serile de luni sunt importante pentru că vine multă marfă.
Vreți să puneți mâna pe jachete, să le puneți la vânzare.
Când a intrat, mi s-a părut foarte sexy.
- Cum te cheamă? - Kayla.
Kayla, bine. Bună!
Ne-a ținut un discurs de încurajare.
„Lumea va fi la picioarele noastre. Vă băgați sau nu?”
Era un circ. Eu ador circul.
Știai că ești agitat?
Da, mi se spune în fiecare zi.
Cred că m-am născut așa.
FABRICAT ÎN SUA ATRACȚIA AMERICAN APPAREL
Dov trăia numai pentru American Apparel.
Aproape că nu dormea.
Nu-și lua nici pauză de masă.
Îți dădea numărul lui și zicea: „Sună-mă zi, noapte.”
Și asta voia și de la angajații lui.
Știi de ce nu răspunde?
- E ora 04:00. - Nu ăsta e motivul.
Nu răspunde când e ora 13:00.
Am început să stau până târziu, nu-mi mai luam liber.
Dacă lucrai 40 de ore într-o săptămână, fuseseși bolnav
și lipsiseși câteva zile.
Nimeni nu lucra așa puțin.
În două săptămâni, pe lângă cele 80 de ore lucrate,
am făcut și vreo 120 de ore suplimentare.
Făceam ture de 36 de ore.
Nu mă credeau. Au verificat camerele să vadă dacă am fost acolo.
Când petreci atâta timp cu oamenii ăștia,
cumva legi legături strânse cu ei.
Și mi-am dat seama că nu eram singura care făcea terapie.
Toți eram vulnerabili,
aveam părinți asemănători, tulburări mintale.
Mi s-a părut interesant.
Înainte să lucrez la American Apparel eram dependent de droguri
și slujba aceasta mi-a oferit un țel,
ceva la care să iau parte.
Eu am crescut într-o comunitate de mormoni.
De acolo mă trag.
Dar, cu timpul, am început să pun la îndoială învățămintele bisericii
și celor din jur nu le-a convenit.
Când aveam în jur de 17 ani, am fugit de acasă,
căutând ceva diferit.
Iar American Apparel a devenit acel lucru pe care-l căutam.
Reclamele la American Apparel încălcau toate regulile
care se aplicau pe atunci.
American Apparel e condamnată la scară larg pentru campania sa.
Nu este prima reclamă controversată a firmei American Apparel.
Reclamele erau pornografie curată.
Moda are o componentă sexuală.
N-ar trebui să ne temem de sex.
Nu se leagă.
Dov își găsea modelele chiar în magazin.
Îi plăceau, îl atrăgeau
și făcea ședințe foto cu ele.
Charney caută mereu persoane ca această femeie, Natasha.
Spune că a văzut-o pe stradă și a sărit din limuzină ca s-o angajeze.
- E adevărat? - Absolut.
Nu te-ai întrebat: „Cine e ciudatul ăsta?”
Eram în stare de șoc. „Cine e? De unde a apărut?”
Era reticentă, dar a făcut ședința foto și acum lucrează la American Apparel.
Femeile din reclame nu erau machiate
și nu pozau ca profesionistele.
Mergem până aici. E drăguț cu vergeturi.
Știi ce zic?
Îți ziceai: „E o persoană normală, frumoasă,
nu foarte slabă, fără extensii de păr,
fără machiaj.
Așa sunt și eu.”
Și le scotea și din anonimat.
Le prezentau biografia.
Da, erau poze sugestive, dar era o idee genială.
- Modelul lucrează aici? - Da, e la parter.
Ce era interesant la Dov Charney și American Apparel
e că aveau o latură transgresivă și una idealistă.
Sexul fără idealism ar fi de prost gust,
dar idealismul fără sex ar fi anost.
Dov întruchipa ambele convingeri și se folosea de ele,
iar compania se extindea foarte repede.
Nu trebuie să ieși la prânz cu nimeni.
Vii mai devreme, pleci mai târziu. Nu te joci.
Era un mediu foarte competitiv.
Simțeam că trebuie să ies în evidență,
ca Dov să nu ceară altcuiva să-ți facă treaba.
Am întrebat deja. Cred că vine.
Dov e foarte sincer, o spune pe șleau.
„E greșit.”
Greșești. Nu e nimic.
Și mi-a plăcut chestia asta,
fiindcă eu am fost crescut fix invers.
Scoate mizeriile de-aici!
M-a atras.
Mi-am zis: „Așa ajungi un adult de succes,
trebuie să ieși în evidență, să sari în ochi.”
Am pornit de jos și am ajuns managerul magazinului în șase luni,
și era un magazin mare.
Dar tot simțeam nevoia să dovedesc ceva.
Voiam să mă implic și mai mult în companie.
Principiul de bază al American Apparel
e conceptul revoluționar de integrare verticală cu remunerație echitabilă.
Toate produsele noastre sunt fabricate și vândute
în fabrica noastră de 75.000 mp din centrul orașului Los Angeles,
cea mai mare fabrică de confecții din Statele Unite.
Acolo se învârtea totul.
Marketingul, designul, toate hainele erau făcute acolo.
După facultate, mi-am zis:
„Toată ideea e să-mi găsesc o slujbă bună.
Dacă sar eu peste Masterat și mă angajez la fabrică?”
Am trimis o scrisoare de intenție și m-au angajat.
A însemnat mult pentru mine să mă angajez la fabrică.
Eram în toiul acțiunii, era palpitant.
Mi-am zis: „Ia uite unde am ajuns!”
Uitați, o grămadă de oameni
care trudesc la mașinile de cusut!
Hola!
Odată ajuns la fabrică,
știai că ai ajuns în cercul de apropiați ai lui Dov
când primeai trusa.
Trusa conținea o cameră Leica, un telefon Blackberry nou,
volumul Succes și putere, o carte cu strategii pentru succes,
și un vibrator Hitachi Magic Wand.
Așa că am păstrat telefonul și camera,
bineînțeles, și vibratorul,
și am aruncat cartea.
Îmi păsa doar de sex, droguri și tricouri.
În magazine, în fabrică, sexul era la ordinea zilei.
Toată lumea făcea sex,
îi vedeai pe angajați și pe scări.
Eram tineri și excitați.
Era o atmosferă foarte permisivă.
Făcea parte din revoluție.
În ciuda faptului că industria are de suferit,
vânzările la American Apparel au crescut.
Am fost promovată rapid și aveam multe responsabilități.
Alo?
La 25 de ani, aveam două telefoane,
mă suna directorul și îmi trimitea mesaje.
Mi-am zis: „Ia uite ce adult capabil sunt!”
Bine, aici e biroul nostru de PR.
Am ajuns directorul departamentului de marketing.
Avantajele celui mai de succes magazin din America.
Plecasem de acasă, făceam ceva și eram promovat.
„Ia uite-mă, tată! N-am nevoie de voi.”
Aveam 21 de ani.
Eram manager de magazine. Aveam mulți subalterni.
Eram un om influent.
Și cum te-ai simțit?
Mă credeam regele industriei.
Fie că lucram la fabrică sau în magazine,
de fiecare dată când primeam un bonus sau o promovare,
ne puneau să semnăm un acord în care scria:
„Mi s-au oferit de curând mai mulți bani.
Asta înseamnă că nu-l pot da în judecată pe Dov.
Nu pot spune despre nimic negativ despre companie.”
Poate că am fost naivă,
dar mi-am zis că n-are nimic, semnez.
Aveam conferințe săptămânale.
Participau toate magazinele,
indiferent unde erau în toată lumea.
Uneori sunai și erau prea mulți participanți.
„Cum e posibil?”
Dar erau sute de oameni.
Încercăm să rezolvăm multe probleme.
Trebuie să rezolvați cu magazinele astea!
Dacă magazinul tău nu mergea bine,
conferința era înfricoșătoare
pentru că riscai să se ia Dov de tine.
Bun-venit în lumea reală!
Îmi plăceau, dar mă și speriau.
Așa e, ești un idiot.
Era distractiv, dar și înfricoșător.
Aveau multe chestii. „Fraierul săptămânii.”
Mereu era cineva desemnat „Fraierul săptămânii”.
„Michelle, ești Fraiera săptămânii!”
„Fraiera săptămânii, mi-ai copt-o!”
Doamne!
Îmi venea să intru în pământ că auziseră sute de oameni
că eu sunt Fraiera săptămânii
la o companie de milioane de dolari.
Era jenant. Știam că nu trebuie să râd.
Țipa la o persoană la care țineam.
Dar apoi spunea și ceva extrem de amuzant
și era foarte ciudat și derutant.
Nu știam dacă să-l urăsc sau să râd.
Pe atunci, chiar dacă încă lucram la ei
și câștigam salariul minim,
știam că, dacă am o idee bună,
totul era posibil la American Apparel.
Am prezentat o idee de marketing, și m-am trezit într-un avion spre LA.
Călătorisem toată ziua și am ajuns la fabrică la ora 23:00.
Dov vorbea despre afaceri.
Mi-am zis: „Cum de mai e ăsta la fabrică?”
„Am călătorit toată ziua. Eu unde stau?”
S-a uitat la mine și a zis: „Vrei să stai la mine?”
Priviți această casă din Silver Lake!
Este Casa Garbutt, lângă lacul Silver Lake,
acum proprietatea lui Dov Charney.
Era într-un cartier exclusivist.
Toată casa era îmbrăcată în marmură crem.
Absolut superbă.
Și Jonny Makeup locuia acolo.
Prietenii mă întrebau: „De ce stai cu șeful tău?”
Le-am zis: „De ce nu?”
„Tu nu ai locui cu șeful tău
dacă ai avea ocazia să stai într-o casă mare și superbă?”
Ușa era mereu descuiată, deschisă, cu fete peste tot.
Pregăteau micul-dejun și-i plimbau câinele.
Un fel de Conacul Playboy.
Era precum Conacul Playboy, dar cu hipsteri.
Nu era clar ce fel de relație aveau unele fete cu Dov,
pentru că, dacă avea ușa închisă, nu aveam voie să intru.
Era destul de limpede că Dov se culca cu angajatele.
Sunt un burlac tânăr.
Te îndrăgostești de cineva. „Mă bucur să te cunosc.
Ești femeia vieții mele, ești demențială,
dar nu se poate.
Lucrezi pentru mine sau pentru el și nu se cade.”
Nu te pui cu inima.
Am plecat de-acolo când m-a avertizat un manager
că, dacă mai stau cu el, o să ajung o fată Dov.”
O fată Dov.
Era cineva care...
Nu era un post anume.
Poate erau iubitele lui Dov.
Poate doar călătoreau cu el, făceau ce le cerea el.
Și primeau această responsabilitate datorită aspectului lor.
Fetele lui Dov îți inspirau teamă.
Era ca o de breaslă de asasini.
Mai apărea câte o fată la birou,
în tricou transparent, fără sutien,
și-mi dădea ceva de făcut.
Ziceam: „Scuză-mă, dar cine ești?”
„Dov spune că trebuie să faci asta.”
Femeile sunt importante și e ușor să te îndrăgostești de ele.
Ce să-i faci? Înțelegi?
- Nu, Carla? - Da.
- Bine. - Așa lucrezi tu.
Din Los Angeles până la Tokyo, în doar trei ani,
American Apparel a deschis magazine în 11 țări în toată lumea,
cu vânzări de 300 de milioane de dolari anul trecut.
Erau panouri publicitare peste tot.
Pe autobuze.
Pe bănci. Erau peste tot.
Kendra, scumpo!
Și mai era și chestia cu vedetele.
Port American Apparel din cap până în picioare.
Făceam haine la comandă pentru vedete pop care mergeau în turneu,
pentru Rihanna, Britney Spears.
Și, Doamne! Beyoncé venea noaptea târziu.
Închideam magazinul pentru ea.
A fost uimitor.
Compania ta are mare succes. Vrei s-o listezi la bursă?
Dacă o listăm, vom avea anumite condiții.
Vreau s-o fac cum vreau eu.
Nu vreau să mi se spună ce să fac, cum să fie campania publicitară
sau ce politică să adoptăm.
Dacă o listăm, o să fie valoroasă.
American Apparel se listează la bursă.
Charney a primit milioane de dolari de la o firmă de investiții
și continuă să se extindă.
Când s-a listat American Apparel,
Dov și-a închegat un consiliu de administrație restrâns.
Erau el și încă patru.
Doi dintre ei erau prieteni de-ai lui.
Unul era Robert Greene, autorul cărții Succes și putere.
Dov era CEO și președinte.
Nu exista COO.
Nu exista CTO.
Mereu sunt încântat când merg în fabrică.
Pe primul CFO pe care l-a angajat
l-a numit „un ratat” în The Wall Street Journal,
apoi și-a cerut scuze.
Tipul a plecat.
Stilul lui de management implica
o presiune exorbitantă asupra oamenilor și se baza pe competiția acerbă dintre ei.
Dov te suna
și te făcea să spui ceva despre o persoană care asculta.
Cineva spunea:
„Michelle nu prea face o treabă bună. A dat-o în bară.”
Și Dov zicea: „Michelle te aude chiar acum.
Ești idioată!”
Idiotule!
Se baza pe denunțări.
Aveai de câștigat dacă pârai pe cineva.
I-am spus să-mi trimită pozele. I-am amintit de trei ori.
Părea că existau oameni care voiau să iasă în evidență,
ca să fie printre preferații lui.
În cele din urmă, s-a creat o atmosferă haotică,
oamenii nu se mai suportau.
Merge internetul?
Odată, am luat la rost un manager.
Făcuse o greșeală gravă undeva.
Am făcut-o să plângă.
Îmi amintesc că îmi venea să vomit apoi.
Eram chitit să-l impresionez.
Credeam că Dov era genul de om de succes
cum voiam să ajung și eu
și încercam să-i imit stilul în care acționa.
Ce altceva?
Dov căuta cu lumânarea ceva care să-l deranjeze la tine
și concedia impulsiv oameni.
O să ne asigurăm că...
Pe cine concediem?
- Ce? - Pe cine concediem?
Dar susținea că era cheia succesului.
Când s-a listat la bursă American Apparel,
Dov a investit toți banii companiei pentru a se extinde.
Halifax. Toronto.
Londra. New York. Woodbury.
Savannah. Miami.
Beijing.
Dar ne-a lovit criza.
Bună seara! Erau semne peste tot, dar acum e oficial.
Suntem în recesiune.
Mulți comercianți cunoscuți aveau de suferit,
dar American Apparel continua să se extindă.
În 2008, îmi amintesc că lumea vorbea despre criză
și eu nici nu știam că e vreo criză.
În 2008 American Apparel a deschis cinci magazine într-un oraș
și peste hotare.
Recesiunea n-a existat.
Vreau să angajezi mai mulți vânzători.
Dacă devine prea dificil, îi susțin eu.
Omul ăla întorcea banii cu lopata.
În recesiunile anterioare, câți oameni știi
că au avut probleme, dar au continuat și au dat lovitura?
În companie, lui Dov nu-i spunea nimeni nici „du-te mai încolo”.
Treci încoace!
Pentru că avea mulți angajați tineri
care arătau cum voia el, dar nu aveau experiență.
Era cel mai nefiresc și înfricoșător lucru
să-l refuzi pe Dov.
Cineva ca Dov nu înțelege cuvântul „nu”.
Externalizarea nu e mai ieftină?
Angajații de aici...
Spre exemplu, reforma imigrației.
Dov s-a războit cu guvernul american.
Luăm măsuri împotriva angajatorilor care folosesc muncitori ilegali.
În 2009, Serviciul de Imigrări, ICE,
a efectuat un audit al companiei
și a descoperit că 1.500 de muncitori aveau documente false.
American Apparel a trebuit să-i concedieze.
Raidul a fost o povară financiară uriașă
pentru că era perioada în care compania se extindea.
Haideți, nu mai lucrați!
A fost obligat să-i concedieze.
Nu mai lucrați!
Și să angajeze alții.
Trebuie să mai aducem muncitori...
să acoperim cererea.
Dov a avut de suferit multă vreme.
Și menținem securitatea companiei.
Era de părere că se încerca o destabilizare a companiei.
Presiunea financiară era enormă
și s-au luat multe decizii proaste.
Dar, în loc să-și accepte responsabilitatea,
el îi arăta cu degetul pe alții.
Edmonton, un dezastru! Aici, un dezastru, da?
Fă cumva și rezolvă!
Dacă te prindea la momentul nepotrivit sau într-o dispoziție proastă,
deveneai ținta lui.
La momentul respectiv, trăiam cu impresia
că eu contribuisem la problemele companiei.
Cumva, acest lucru l-a motivat să mă ia la ochi
crezând că habar nu am ce fac.
Și m-a atacat.
O să-ți ceri iertare
că tu și echipa ta m-ați nenorocit.
Mi-ești dator!
O să recuperezi orele pe care nu le-ai lucrat!
Urla: „Dacă nu poți, pleacă!”
Până mâine, fie demisionezi, fie te resemnezi.
Demisionezi sau te resemnezi.
O să jucăm un joc.
Bum! Haide! Demisionezi sau te resemnezi.
Un tip s-a ridicat și a plecat.
Îmi amintesc ce s-a întâmplat apoi.
Toți ziceau: „Ce ratat!
E atât de slab, că n-a mai suportat.
Ce jalnic că a demisionat!”
Nu ești destul de bun, ai înțeles?
Nu ești destul de puternic!
E greu când iubești pe cineva, dar știi că se poartă cumplit cu oamenii.
După ce urla la angajați,
zicea: „Doamne, te-am speriat, iubire?”
Avea o voce de băiețel.
Era derutant, pentru că mă simțeam dator cumva.
Îl credeam salvarea mea.
Compania pierdea o groază de bani.
O temă de discuție recurentă în birou era:
„Când se va scufunda nava?
Ce o să ne dărâme?”
American Apparel avea o rețea de bârfe.
Toată fabrica vorbea pe AOL Messenger,
discutam între noi.
Într-o zi, eram la computer și cineva îmi trimite un link.
Zice: „Ai văzut?”
Vorbim cu femeia care îl dă în judecată pe directorul American Apparel.
Ce dracu'?
Stai, ce?
Nu vreau să ascund acest lucru,
mai ales când știu ar putea fi și altele în situația mea.
Antreprenorul canadian de 42 de ani
e acuzat că a bombardat-o cu apeluri și mesaje
cerându-i să-i trimită fotografii erotice.
Acuzațiile care au ajuns pe biroul meu
m-au înfuriat la culme.
AVOCAT DREPTURI CIVILE
Am două fiice și m-a pus pe gânduri.
Pot trece și ele prin astfel de situații
la locul de muncă.
Inițial, era o singură femeie, dar a apărut și o a doua.
Apoi, tot cercetând,
am găsit și alte femei care susțineau că trecuseră prin același lucru.
Directorul celebrei companii American Apparel
se confruntă cu un alt proces de hărțuire sexuală.
I-am spus foarte clar să înceteze, să nu mă atingă.
Charney spune că e doar un director mai excentric,
care a vorbit deschis despre relațiile sexuale cu unele angajate.
Ați hărțuit sexual vreo angajată?
Nu.
Una dintre cele mai mari probleme la aceste procese
a fost faptul că toate semnaseră niște acorduri.
Crezuseră că așa era normal.
Dar în acord scria așa:
„Nu vei aduce niciun prejudiciu lui Dov Charney sau American Apparel.
Dacă vrei să depui o plângere, mergi la mediere.
Renunți la dreptul de a avea un juriu, la tribunal.”
Compania și Dov Charney spun
că ai semnat un acord de confidențialitate.
Avea 17 ani când l-a semnat.
Cea mai importantă întrebare e:
de ce sunt așa de axați pe confidențialitate?
Și eu mi-am pus întrebări.
Pe de-o parte, simțeam că trebuie să susțin și să cred femeile.
Dar Dov era ca o figură paternă pentru mine.
Și era o situație derutantă.
„Oare nu cumva vor să profite de pe urma lui?”
Charney nu a fost găsit vinovat de hărțuire sexuală.
El susține că nu a plătit niciun ban ca să închidă cazurile.
Aceste acuzații sunt mincinoase.
În primul rând, sunt false.
Reclamantele sunt instruite.
Și luați în calcul și faptul că sumele pretinse sunt absolut enorme.
Pot să fac un test poligraf.
Eu n-am văzut să fi constrâns pe cineva.
Compania ne-a prezentat un grup de angajate de rang înalt, toate femei,
care spun că Dov Charney e un șef minunat.
E grozav să lucrezi pentru Dov.
Dov e un om genial.
E foarte loial. Ador să lucrez pentru el.
Era ridicol. Toată lumea știa că se întrețin relații sexuale la muncă.
Eu cred că vor să-l stoarcă de bani.
Ajunsese de batjocura tuturor.
Sunt frumos, da? Sexul e minunat.
Târfele sunt frumoase.
Și dacă angajaților nu le convine, să mă dea în judecată!
Nu-mi amintesc să ne fi simțit... rușinați în vreun fel, afectați.
Ne-am văzut de treabă, pur și simplu.
Ne-am văzut de tricourile și ceasurile noastre.
Dov Charney se străduiește să mențină lucrurile pe linia de plutire,
deși a pierdut 86 de milioane în vânzări
și riscă un proces cu daune de 250 de milioane de dolari.
După aceea, lucrurile s-au schimbat.
Dov era tot mai furios, tot mai paranoic
și nu știa cine era de partea lui.
Câte ai făcut în New York?
Ar trebui să știi. Idiotule!
Am trecut de la un angajat apreciat la ciuca bătăilor.
Mă certa întruna pentru ceva ce nu făcusem.
Ticălos mic!
Nu se mai punea problema să facă vreo glumă
sau să mai fie carismatic.
Sunteți de rahat!
Urla întruna.
O să v-o coc eu!
V-o coc!
Intra în panică.
Făcea găuri în pereți.
Odată, a strivit un coș de gunoi.
L-a izbit de pământ până l-a aplatizat.
Să-ți fie rușine, javră!
Apoi venea nas în nas cu tine și își trăgea o palmă.
Se lovea și zicea:
„Mă lovesc că nu te pot lovi pe tine.”
Mai avea puțin și-i dădea sângele.
Era nebunie curată, ceva complet aberant.
Te lăsa cu senzația
că avea să te omoare într-o bună zi.
Nu m-am simțit în siguranță în casa lui
și am plecat.
Toți cunoscuții mei lucrau la American Apparel.
Mă îmbrăcam numai de la ei. Aveam telefon și computer de firmă.
Eram atât de implicat,
încât nu mai știam altceva.
Eram acaparat complet.
Trimite-i o poză cu colajul și vreau să te critici.
Spune-mi unde greșești, recunoaște!
- Bine. - Bine? Îl cheamă Carson.
Nu ai ceasuri cu calculator, du-te dracului!
Ești varză și m-ai dezamăgit.
L-am tot auzit pe Dov citând din Succes și putere ani de zile.
Așa că am luat-o acasă, s-o citesc și eu.
Știam că era obsedat de cartea asta de dinainte să-l cunosc
și mi-am zis să o frunzăresc și eu.
„Nu-i învăța suficient cât să se descurce fără tine.”
Sunt sigur că-i place lui Dov.
„Fă-le promisiuni vagi.”
„Noii discipoli au nevoie de ritualuri. Pune-i să facă sacrificii pentru tine.”
„Oferă-le o cauză, ca tu să devii punctul central.”
„Profită de nevoia oamenilor de a crede și de a crea o sectă.”
Cum să le vând? Cum se vor vinde?
Nu au abțibildul.
Abțibildul e trei cenți.
„Creează o atmosferă terifiantă
și un mediu imprevizibil.”
Tare. Chiar m-a terorizat omul.
A aplicat-o perfect.
E malefic. E manipulare curată.
„Oamenii trebuie să fie dependenți de tine.”
Ar fi trebuit să citesc cartea asta.
E manualul sectanților.
Îi terorizezi,
apoi te prezinți drept cel care îi alină
și astfel poți controla situația.
În retrospectivă, e uimitor.
Îmi vine să plâng. E înfricoșător.
Cum de m-a agățat așa ușor?
Eu mă trag dintr-o altă sectă.
Am fost programat încă de mic, fiind mormon în copilărie,
să trec de partea cealaltă și să cad din lac în puț.
Odată ce i-am văzut adevărata față
și am aflat cum proceda ca să mă manipuleze,
atunci m-am trezit la realitate.
„Ce naiba fac?”
Situația se înrăutățise grav, însă îmi era frică să renunț
fiindcă mă amenințase.
„O să te pun pe lista neagră, n-o să te mai angajezi în domeniu.
Îi cunosc pe toți. O să le spun că ești varză.”
Dar, când mi-a ajuns cuțitul la os,
nici măcar nu mi-am dat seama ce s-a întâmplat.
A început să-mi trimită mesaje cum că am distrus compania.
„E numai vina ta și ești slabă.
Nu mai dai dovadă de pasiune și e reprobabil.”
I-a trimis un e-mail avocatului firmei,
cu directorul de retail și cu mine în copie,
în care scria: „Începând de luni, reduce-i salariul lui EJ cu 25%.”
În dimineața următoare, mi-am dat demisia.
ADIO E.J.!
Am început să pun piciorul în prag când nu era rezonabil ce mi se cerea.
Într-un weekend, am primit 25 de apeluri de la Dov, care îmi cerea să vin.
M-au sunat și fetele, și alte persoane:
„Dov încearcă să dea de tine.” „Nu-i răspund.
Nu răspund până ajung la birou luni.”
PA, CARSON!
Am vrut să mă concedieze.
Dacă demisionam, nu trebuia să-mi plătească nimic.
Odată, nu mâncasem nimic toată ziua
și i-am zis: „Dov, am nevoie de o pauză.”
Dov zice: „Ia-ți o pizza de peste drum și vino înapoi.”
I-am zis că vreau să mănânc ceva mai sănătos,
că am nevoie de timp.
Și i-a sărit țandăra.
În timp ce țipa la mine,
o fată de-ale lui...
i-a adus o friptură proaspătă pe farfurie
și i-a pus-o în față.
Nu-mi venea să cred.
Și i-am trântit-o.
PA, MICHELLE!
A doua zi, avocatul lui zice:
„Cred că e mai bine să părăsești compania.”
Am analizat puțin situația.
Valorează mai puțin de 120 de milioane de dolari.
A distrus întreaga companie.
Adevărul e că consiliul de administrație trebuie să rezolve problema.
După ce m-a concediat Dov, am primit un telefon
de la un auditor independent al consiliului de administrație.
Era clar că voiau să scape de Dov
și căutau informații care să-i ajute.
Dacă cineva scrie o carte
despre cum să-ți bați joc de oameni ca să obții ce vrei
și-l pui în consiliul de administrație, normal că vei avea de suferit.
Anchetatorii au găsit un server
pe care îl folosea Charney în clădirea companiei,
care conținea e-mailuri, mesaje, clipuri erotice explicite,
multe informații prejudiciabile.
Sunt doar acuzații,
însă a apărut un clip
cu el alergând dezbrăcat printr-o cameră,
apartament sau o cameră de hotel,
iar două dintre angajatele lui erau prezente.
Dansez acum.
Încălca tot felul de principii etice și legale, depășea orice limită.
Avem niște dovezi
că le-ar fi trimis mesaje nepotrivite angajatelor sale.
„Mi-aș da drumul pe fundul tău în poza asta.”
„Vrei să-mi dau drumul acum, ca un porc?”
E absolut inacceptabil!
Compania a fost nevoită să facă schimbări radicale.
CEO-ul și fondatorul American Apparel a fost dat afară.
American Apparel l-a concediat pe Dov Charney.
Consiliul companiei l-a concediat.
Să-l ia naiba! Merită să fie concediat.
El crede că lipsa lui va dăuna companiei.
Noi credem opusul.
Am decupat articolul din ziar și l-am lipit pe jurnal
pentru că a fost un moment minunat și voiam să-mi amintesc de el.
DIRECTORUL FONDATOR, DAT AFARĂ
Am răsuflat ușurat când a fost dat afară.
Dar simțeam și că mi-am pierdut familia.
Mi-a fost foarte greu să accept ideea.
Într-adevăr, au avut loc abuzuri. Dar a fost și distractiv.
De asta e așa de complicat.
Cred că Dov Charney a fost înlăturat
pentru că consiliul a văzut
că aceste acuzații nu mai conteneau.
Până la urmă, ar fi fost trași la răspundere.
Femeile care l-au denunțat au fost foarte curajoase.
Dar, din păcate, semnaseră aceste acorduri de confidențialitate
și au fost reduse la tăcere.
Trebuia să facem ceva. Nu se mai putea.
Clienta mea vă împărtășește experiența ei,
ce s-a întâmplat cu ea.
Am mers la Capitoliu pentru a schimba legea,
pentru ca angajatorii să nu își mai poată obliga angajații
să-și cedeze drepturile legale.
Tot timpul petrecut în cadrul companiei a fost crunt.
A fost absolut dezumanizant
să lucrez la această companie.
Mi-a luat aproape opt ani
să repar și să accept ce mi-a răpit acest individ.
Însă ce mă scoate din sărite e că mi-a răpit vocea.
Mi-ar plăcea să vă spun tot,
detalii despre ce mi s-a întâmplat la acea companie,
dar nu am dreptul.
Știind că e capabil să urle
și uneori să fie violent cu mine,
mi-am dat seama că era capabil
și de lucrurile de care era acuzat.
Dov Charney a negat toate acuzațiile.
Având acordurile semnate de reclamante,
plângerile au fost respinse și s-a ajuns la mediere.
Însă, între timp, unele dintre acuzații au ajuns în domeniul public.
Vă prezentăm relatările lor, narate de actori.
Aveam 18 ani când am început să lucrez la American Apparel.
Dov m-a invitat în Los Angeles, la un curs de marketing de o săptămână,
care a avut loc la el acasă.
Nu mi-a dat voie să-mi iau bagajul de acasă.
A spus clar că trebuia să stau la el acasă.
Dov m-a invitat la el acasă,
și când am ajuns acolo, el era în chiloți.
Dov mi-a propus să fiu model pentru American Apparel.
Când am ajuns, era doar într-un prosop.
M-am trezit singură cu Dov în dormitorul lui.
M-a întrebat dacă sunt exhibiționistă.
M-a târât înăuntru și m-a obligat să fac sex oral cu el.
Apoi mi-a cerut să îi fac sex oral.
A încercat să facă poze și m-a atacat,
m-a obligat să fac sex cu el.
Mi-a cerut să-i arăt sânii.
Când am refuzat, a devenit agresiv și violent.
M-a dus în dormitor, s-a urcat pe mine
și aproape că m-am sufocat
când m-a obligat din nou să întrețin relații sexuale cu el.
- Era de-o seamă cu tata. - Nu m-a lăsat să plec.
Și a încercat să mă sodomizeze.
Aveam 18 ani.
DOV CHARNEY NU A FOST CONDAMNAT PENTRU ABUZURI
Dov a scăpat basma curată.
Și probabil că va scăpa în continuare.
Oamenii sunt ca animalele și genul ăla de om e un prădător.
Ca un rechin sau un șarpe cu clopoței.
Nu contează cât te superi pe un șarpe sau pe un rechin,
n-o să se schimbe.
O să muște mereu.
Și e incredibil de frustrant.
Dintr-un motiv sau altul, în societate,
nu tragem la răspundere astfel de persoane.
La nouă luni după concedierea lui Charney, American Apparel a dat faliment.
Charney a deschis Los Angeles Apparel,
apoi a ajuns CEO la o altă casă de modă de succes.
Dacă American Apparel te reprezenta pe atunci,
cum te vei prezenta acum?
La fel! Nu regret absolut nimic.