Downloaded from YTS.MX
Official YIFY movies site: YTS.MX
‫- סאו מיגל, האיים האזוריים -‬
‫כל האי סאו מיגל מוצף בקוקאין.‬
‫כ-300 קילו קוקאין התגלו אתמול אחר הצוהריים‬
‫בחוף הצפוני של האי סאו מיגל.‬
‫הם הובלו על ידי איטלקי,‬
‫שנפטר ממאות קילוגרמים לפי שנתפס.‬
‫כן, הרבה אנשים חשבו שזה זבל.‬
‫חבילה פה ושם.‬
‫"אוי, לא. לא ייאמן."‬
‫הוא הרים את הראש‬ ‫וראה המון חבילות צפות במים.‬
‫- 2.6 מיליון מנות "נתפסו ברשת" בים -‬
‫השק היה קרוע, על הגב שלו,‬ ‫והחבילות נשפכו לקרקע.‬
‫בחמשת אלפים אסקודו‬ ‫אפשר היה לקנות חבילה קטנה. מלאה!‬
‫נשים ציפו דגים בקוקאין, במחשבה שזה קמח.‬
‫ילדים סימנו מגרשי כדורגל עם קוקאין.‬
‫אי יפהפה, אי גן עדן.‬
‫פשוט חבילות בכל מקום.‬
‫הם בחיים לא ראו קוקאין.‬
‫הפיצו את זה בזול.‬
‫עמדו להתלוות לזה השלכות נוראיות,‬ ‫קטסטרופליות.‬
‫נתפסתי עם 33 אקדחים ו-2,000 כדורים.‬
‫חברים טובים שלי מתו.‬
‫המכונית הייתה מלאה קוקאין,‬ ‫ערימות של זה על הרצפה. הוא היה מטורף.‬
‫בחוץ כל יום, ברחובות כל יום.‬
‫מבוקר עד ערב, כל יום ברחובות.‬
‫תמיד היה שומר ראש עם אקדח.‬
‫העשירים נשארים עשירים,‬ ‫והעניים מוכרים סמים.‬
‫- הגאות והשפל:‬ ‫הסיפור הסוריאליסטי של ראבו דה פייש -‬
‫- ב-2001, סירה עמוסה קוקאין‬ ‫הופיעה לחופי אי ושינתה אותו לנצח. -‬
‫- היא הביאה מזל טוב, או רע,‬ ‫תלוי את מי שואלים… -‬
‫אדרנלין פועל כמעט כמו סם.‬
‫הוא מוביל לתלות. הוא ממכר.‬
‫וזה נכון שהשירות במשטרה ממכר.‬
‫ההיכרות שלי עם כלי נשק התחילה באנגולה.‬ ‫שם נולדתי.‬
‫הייתי כנראה בן שמונה‬ ‫כשיריתי לראשונה באקדח.‬
‫זה היה נורמלי, כי בזמנו תנועות השחרור‬
‫הגבירו את הלחימה והיו מקרי טבח.‬
‫אז המדינה הרגישה צורך‬
‫לחלק כלי נשק לאזרחים להגנה.‬
‫הגעתי לאיים האזוריים ב-1993.‬
‫התחלתי לעבוד במחלק הסמים ב-1994.‬
‫מצאתי ראיות, סמים, כסף…‬ ‫זה משחק חתול ועכבר.‬
‫אני בדרך כלל אומר שהצייד נמצא בצד אחד‬ ‫והניצוד בצד השני.‬
‫והאדרנלין מתחיל לעבוד.‬
‫- ב-2015, העולם שמע‬ ‫על האירועים בסאו מיגל. -‬
‫- סירת מפרש. איטלקי. קוק צף. -‬
‫- שתי עיתונאיות פרסמו את הסיפור‬ ‫ב"אל פאיס". הספרדיות. -‬
‫הקשר הראשון שלי עם האי סאו מיגל‬ ‫היה ב-2009.‬
‫הגעתי לפה ב-25 ביוני,‬
‫ובהתחלה באתי לעבוד‬ ‫בשידורי הטלוויזיה הציבוריים של פורטוגל,‬
‫אבל הגעתי לרדיו הציבורי של פורטוגל.‬
‫הקשר הראשון שלי עם האיים האזוריים‬ ‫היה ב-2010.‬
‫הגעתי לסאו מיגל כי אחי למד שם ביולוגיה.‬
‫אחרי ארבעה ימים של ביקורים תיירותיים‬ ‫הוא אמר, "בואי ניסע לראבו דה פייש".‬
‫אני זוכרת שהגענו לראבו דה פייש ואחי אמר,‬
‫"תסגרי את החלונות ותנעלי את הדלתות.‬ ‫זה אזור של…"‬
‫לדעתי הוא אמר "עימותים".‬ ‫אני לא זוכרת את המונח המדויק.‬
‫- בוסטון, מסצ'וסטס, ארצות הברית -‬
‫ראבו דה פייש חשוב לי מאוד.‬
‫גדלתי עם ילידי ראבו דה פייש,‬ ‫עם בני הדודים שלי בראבו דה פייש.‬
‫שום דבר לא קל בראבו דה פייש.‬ ‫לא מקבלים שום דבר בחינם.‬
‫אנשים עובדים קשה.‬
‫יורדי ים, דייגים, אנשים קרים.‬
‫לא היה חכם להגיע לשם.‬ ‫לא מזמינים לשם אף אחד.‬
‫עד לאחרונה,‬ ‫זו הייתה השכונה הכי ענייה באירופה,‬
‫עם שיעור גבוה של אנאלפביתיות.‬
‫מה קרה פה?‬
‫התחושה הייתה שסערה קשה‬ ‫צילקה את כל האנשים האלה.‬
‫זה לא היה עוני. זו הייתה תחושה שמשהו קרה.‬
‫ב-2001, הרבה קוקאין הגיע לאי‬
‫בסירת מפרש שניזוקה.‬
‫רוב הקוקאין הגיע לראבו דה פייש,‬
‫עם הגאות וכן הלאה.‬
‫האנשים האלה מעולם לא ראו קוקאין.‬
‫כשהגעתי לאיים האזוריים, לא היה לי מושג‬ ‫לגבי שיעורי הפשע האמיתיים.‬
‫אם משהו קרה, פחות או יותר ידענו מי האשם.‬
‫והרכוש הגנוב היה שווה אולי חמישה אירו.‬
‫חתיכת ממתק, נתח בשר, משהו כזה.‬
‫העבריינות הייתה כמעט ילדותית.‬
‫באמצע שנות ה-90, באיים האזוריים‬ ‫נתקלנו במציאות עבריינית שונה.‬
‫תושבים חוזרים מארה"ב, שהתרגלו לשוד מזוין,‬
‫הגיעו והעבירו הלאה את הידע העברייני שלהם‬
‫לאנשים שביצעו פשעים פה.‬
‫באמריקה, קראו להם פורטוגזים.‬
‫בפורטוגל, קוראים להם אמריקאים.‬
‫הם למעשה אזרחים של אף מקום.‬
‫"אני מראבו דה פייש, אבל אל תדאגו‬
‫"הבקבוק עושה אותי צמא, אני שתיין ענק‬
‫"הסתכלתי על האקדח‬ ‫ומעולם לא הלכתי לבית הספר‬
‫"הסתובבתי ברחוב ומכרתי קוקה קולה‬
‫"אני לא אבכה‬
‫"החיים האלה לא נועדו עבורי‬
‫"אני לא אבכה"‬
‫אני מסאו מיגל, סנטה קלרה.‬
‫היגרתי לפה עם ההורים שלי. הייתי בן תשע.‬
‫הגענו לאזור בוסטון, וינטר היל.‬
‫אזור של איטלקים ואירים, אזור של מאפיה.‬
‫ושם גדלתי.‬
‫כשהייתי בן 13, בן דוד שלי‬
‫הראה לי מה זה קוקאין,‬
‫והתחלתי למכור בשבילו סמים.‬
‫צריך יותר אנרגיה. להיות יותר…‬
‫אנחנו מראים יותר סגנון.‬
‫"ג'י-2! עזבתי את הרחובות"‬
‫אלוהים.‬
‫אני חייב לעשות את זה שוב.‬ ‫-היי. עצור.‬
‫מריו, תכניס אותו לתא. תיכנס לתא.‬
‫חייבים להקליט את זה.‬
‫האינטגרציה של התושבים החוזרים‬
‫לא הייתה קלה, בשום אופן.‬
‫הרבה אנשים גורשו משם בגלל סמים.‬
‫גירשו אותם בגלל אלימות, גנבת רכבים…‬
‫תייגו אותם בתור עבריינים.‬
‫אבל כשהם הגיעו לאי הקטן הזה,‬
‫הם לא יכלו לבצע את הפשעים שביצעו פה.‬
‫הם היו בכלא וישבו תקופות מאסר.‬
‫לקחו אותם לשדה התעופה‬ ‫והורידו אותם בפונטה דלגאדה.‬
‫היו משפחות שסירבו לקבל אותם.‬
‫שלחו אותם חזרה. לרובם לא הייתה משפחה פה.‬
‫מה הם עשו פה? הם לא הכירו אף אחד.‬
‫מספר העבריינים גדל משמעותית.‬
‫רובם המכריע המשיכו להשתמש בסמים.‬
‫הם היו צריכים לשלם עליהם,‬ ‫אז הם ביצעו עברות קטנות.‬
‫היו מצבים אלימים‬
‫שבהם התושבים החוזרים‬ ‫היו צריכים סמים וביצעו פשעים חמורים.‬
‫- החלום האמריקאי של רבים‬ ‫מהאיים האזוריים הפך לסיוט. -‬
‫- הם אזרחים של שומקום. התושבים החוזרים. -‬
‫- אנטוניו פאצ'קו, תושב חוזר -‬
‫ב-1969, בן כמה הייתי?‬
‫הייתי בן שמונה,‬ ‫ועברתי לאמריקה, לניו ג'רזי,‬
‫עיר ענקית,‬ ‫ואף אחד לא דיבר פורטוגזית בבית הספר.‬
‫ואני, ילד קטן מקהילה קטנה,‬
‫פחדתי בין כל האנשים האלה,‬
‫אז עשיתי מה שהילדים בכיתה עשו.‬
‫עשיתי כמוהם כי לא היה לי משהו אחר.‬
‫אפילו לא יכולתי לדבר איתם.‬
‫אז זה היה קצת קשה.‬
‫טוני היה מעורב במצבים אחרים,‬
‫פשעים קטנים, מכר כמויות קטנות של סמים.‬
‫הכינוי שלו כעבריין הוא פנאייש טוני.‬
‫לופש הזה, הוא היה שוטר קטנוני,‬
‫שניסה להכניס אנשים לכלא כדי לקבל מדליות,‬ ‫וזה מה שעשה שלי.‬
‫אנשים אמרו שהוא היה מרושע מאוד,‬
‫ושהוא לא אוהב אנשים שמשתמשים בסמים‬ ‫או סוחרים בהם.‬
‫רוי קוט…‬
‫אני לא זוכר במדויק.‬
‫אני חושב שהגיע מארצות הברית,‬
‫והוא הורשע בסחר בסמים בארצות הברית.‬
‫אני לא בטוח לגבי שוד מזוין,‬ ‫אבל סחר בסמים לכל הפחות.‬
‫לדעתי הוא הוחזר מארה"ב,‬
‫וגר, בזמנו, בחוף הצפוני, באשאדינייה.‬
‫רוי קוט הגיע מאמריקה. הוא היה תושב חוזר.‬
‫ובאשאדינייה,‬
‫לא הרבה אנשים דיברו אנגלית או עישנו ויד,‬
‫אבל רוי קוט כן.‬
‫רוי הוא מפה, מניו בדפורד. החזירו אותו לשם.‬
‫רוי יודע מה זה קוק.‬
‫רוי הוא גנגסטר.‬
‫הוא בחור טוב.‬
‫הוא אחד משלנו.‬
‫- רוי קוט, "הגנגסטר האמיתי" -‬
‫התחלתי להיכנס לסמים באמריקה מגיל 16.‬
‫ניצחתי בתחרות ציור.‬
‫הציעו לי מלגה באוניברסיטת בוסטון,‬
‫וסירבתי לזה.‬
‫אימא שלי תמיד אמרה,‬ ‫"רוי שלנו היה יכול להיות אדם מכובד היום".‬
‫אבל זה היה משהו… לא יודע.‬
‫ואז תפסו אותי עם קנביס ב-1978‬ ‫והייתי שנה בכלא.‬
‫ואז בחרתי לחזור לאיים האזוריים.‬
‫אם הייתי נשאר באמריקה, כבר הייתי מת.‬
‫באתי לפה, התגייסתי לצבא.‬
‫נהניתי מאוד, ונתנו לי לעבור לטרסיירה.‬
‫אהבתי את האי ההוא. הייתי ברמן.‬
‫זה הועיל לי מאוד. מכרתי ויד בצבא.‬
‫לא הייתי צריך להגיד את זה.‬
‫האיים האזוריים הם אזור מרוחק מאוד.‬
‫הם בצפון האוקיינוס האטלנטי,‬
‫בערך 800 מיילים ימיים מפורטוגל היבשתית‬
‫ו-1,600 מיילים ימיים מחופי ארצות הברית.‬
‫כל כלי השייט שמגיעים מחופי ארה"ב,‬
‫המקום הראשון שהם מגיעים אליו בדרך לאירופה,‬
‫החלק הכי מרוחק של אירופה,‬ ‫הם תמיד האיים האזוריים.‬
‫- לפי דוח בנושא סחר בסמים‬ ‫של יורופול והאיחוד האירופי,‬
‫האיים האזוריים הם שער הכניסה הראשי‬ ‫של קוקאין לאירופה. -‬
‫- מקום המסתור, 7 ביוני 2001 -‬
‫זה היה דיווח שקיבלנו מדייג,‬
‫מאדם שיצא לדוג עם חכה.‬
‫הוא ראה את הסמים,‬
‫חבילות הסמים,‬
‫והודיע למשטרה.‬
‫יצאתי לדוג עם חבר.‬
‫הוא תפס כבר המון דגים.‬
‫הוא הלך אחרי רבע שעה, 20 דקות, אני הלכתי.‬
‫כשהלכתי, ראיתי את החבילות על הקרקע.‬
‫"המון חבילות! אסתיר את זה במערה."‬
‫זה לקח זמן, זה היה כבד.‬ ‫הסתרתי את זה במערה.‬
‫כשהגעתי למערה, ראיתי‬ ‫הרבה יותר חבילות מאחור. "המון חבילות!"‬
‫אז הרמתי אחת מהן ופתחתי את הגומי.‬
‫פתחתי את הגומי,‬
‫ואז פתחתי את הניילון, ואז עוד ניילון,‬ ‫ואז עוד גומי.‬
‫לקח לי כמעט חצי שעה רק לפתוח חבילה.‬
‫אז ראיתי לוח לבן.‬
‫הוצאתי אותו והקשתי עליו כדי לראות מה זה.‬ ‫אבל אני לא טיפש.‬
‫רציתי לראות אם אלה סמים או משהו אחר.‬ ‫אבל זה באמת היה סמים.‬
‫המדרון היה סלעי מאוד,‬
‫והייתה מערה לא עמוקה,‬
‫בערך 30 או 50 מטרים מקו התנפצות הגלים.‬
‫השביל היה מסומן,‬ ‫אז אפשר היה לראות את זה מהים.‬
‫היו צלבים, קנים שבורים…‬
‫השביל היה מסומן.‬
‫כשהגעתי לשם, ראיתי את ז'ה מאנל בראזיליירו.‬
‫"היי, פרסיירו. יופי של דגים יש לך שם."‬
‫"תפסת הרבה?"‬
‫"תפסתי משהו טוב יותר."‬
‫הוצאתי מה שהיה לי מתחת,‬ ‫הורדתי את כל הניילון והראיתי לו.‬
‫"זה לא סמים. זה קוקאין טהור!"‬
‫לדעתי משטרת ביטחון הציבור ומשמר החופים‬ ‫החרימו את הסמים.‬
‫הם הגיעו לזירה‬ ‫ולקחו את הסמים לפונטה דלגאדה.‬
‫הם הסתכלו סביב אותו מקום‬ ‫שבו מצאו את 277 החבילות,‬
‫ולא מצאו עוד משהו.‬
‫השמועה התפשטה וכל האנשים,‬
‫ילדים, נשים וגברים, ירדו לשם.‬
‫הם ירדו לשם, נכנסו למים והעלו את כל הסמים.‬
‫הם העלו משם את 420 הקילו.‬
‫כ-300 קילוגרם קוקאין‬ ‫התגלו אתמול אחר הצוהריים‬
‫בחוף הצפוני של סאו מיגל.‬
‫מאז, מבצע משטרתי גדול יצא לדרך,‬
‫והמשטרה לא מוסרת עוד פרטים לגבי המקרה.‬
‫מאותו רגע,‬ ‫התחלנו במקביל לחקור לגבי סירת המפרש.‬
‫אנשים דיווחו‬ ‫שסירת המפרש שטה לאורך החוף הצפוני‬
‫לכיוון ראבו דה פייש.‬
‫גילינו שהסירה יצאה מנמל ראבו דה פייש,‬
‫לכיוון מערב.‬
‫היא עגנה לזמן קצר באזור פילאר דה ברטאנייה,‬
‫שם היא נפרקה לראשונה.‬
‫מאוחר יותר שמענו שהיא עגנה במרינה‬ ‫של פונטה דלגאדה.‬
‫שלחנו לשם צוות מיד,‬
‫ועוד אחד לראבו דה פייש.‬
‫קשה לעבוד בראבו דה פייש.‬
‫קשה לנו להיות שם.‬
‫פתאום, היינו מוקפים אנשים,‬ ‫ולא יכולנו להסתכן בקרבה גדולה מדי.‬
‫זה יסכן את החקירה.‬ ‫זה יכול לגרום לו להיעלם.‬
‫ערכנו במקביל עוד חקירה,‬
‫שבה היה קשר ברור‬
‫בין הדמויות המעורבות‬
‫לבין רוי קוט וטוני.‬
‫הגעתי לאיים האזוריים‬ ‫ופגשתי את חבר שלי, טוני, ביום השני.‬
‫יצאנו להליכה.‬
‫והתחלנו לדבר. "אני מאמריקה…" וכו'.‬
‫התחלנו לדבר אנגלית.‬
‫ויד. נתתי לו קצת ויד.‬
‫אז הוא בא לפגוש אותי כל יום.‬
‫זה לא היה בגלל הוויד. הוא בא אליי לדבר.‬
‫אז פגשתי את רוי קוט.‬
‫פאצ'קו הוא כמו אח. הוא יותר מאשר חבר.‬
‫הוא כמו אח.‬
‫התחלתי למכור קוק.‬
‫תמיד קוק טהור.‬
‫טסתי לוונצואלה פעמיים.‬
‫בפעם הראשונה בלעתי כמעט קילו קוק.‬
‫הבחור שם אמר לי שאחרי 30 שנים‬ ‫הוא מעולם לא ראה חבילה שנקרעה.‬
‫הם עושים את זה מעולה, וראיתי את זה. ראיתי.‬
‫הם לוקחים מכבשים.‬
‫זה יוצר טבליות של חמישה, שבעה ועשרה גרמים.‬
‫לקחתי את הכי קטנות.‬ ‫הגדולות לא יורדות לי בגרון.‬
‫הם שמים את זה במכבש,‬
‫אוטמים את זה בניילון שקוף.‬
‫הם מכניסים את זה לאצבע של כפפה,‬ ‫קושרים עם חוט דנטלי וחותכים.‬
‫ואז לתוך עוד אצבע, עם קשר בתוך האחרת,‬
‫מותחים וחוזרים ארבע פעמים.‬
‫אז הם טובלים את זה בדבש טהור,‬ ‫וזה יוצר ציפוי מעל הגומי‬
‫כדי להגן עליו מחומצת הקיבה, כדי שלא ייקרע.‬
‫כדי לבלוע את זה, הם שמים את זה‬ ‫בקערת קרח כדי לאלחש את הגרון.‬
‫הייתי בולע עשרה, צועד בדירה.‬
‫אז קצת מרק עוף, רק כף מרק,‬
‫כדי להרגיע את הבטן.‬
‫אז היו נותנים לי זריקה, וזהו.‬
‫בפעם הראשונה שבלעתי, הלכתי לישון.‬
‫השתגעתי קצת. חשבתי שהחרא הזה יהרוג אותי.‬
‫זה היה בקיבה שלי שלושה ימים.‬
‫אפשר לשתות מרק, בירה או ויסקי.‬ ‫אפשר לעשות הכול.‬
‫פשוט אסור לאכול יותר מדי.‬
‫אסור לשתות חלב או לאכול יוגורט,‬
‫בלי מוצרי חלב.‬
‫הגעתי לאיים האזוריים, ופשוט שתיתי כוס חלב‬
‫וישבתי באמבטיה כמו תרנגולת דוגרת.‬
‫לפחות ככה שמעתי!‬
‫בפעם הראשונה שלי באיים האזוריים‬ ‫הייתי בפורטו פורמוסו.‬
‫תפסו אותי מעשן חשיש,‬
‫בשווי של בערך 500 אסקודו, לדעתי.‬
‫לא, זה עדיין היה אלף אסקודו.‬ ‫לא, 500. המינימום.‬
‫ושילמתי 65 אלף אסקודו.‬
‫השופטת אמרה, "מר רוי,‬ ‫אתה לא מתעסק עם סמים קשים, נכון?"‬
‫אמרתי, "לא, גברתי". "תישאר עם הקלים."‬
‫אחרי זה עמדתי מולה עם 2.5 קילו קוק.‬
‫מה לעזאזל!‬
‫והיא זכרה את הפנים שלי!‬
‫רוי קוט טס לוונצואלה.‬ ‫היו לו קשרים שהובילו אותו לשם‬
‫כדי לחזור עם מזוודה של שני קילו קוקאין.‬
‫רוי קוט הגיע לליסבון עם עוד גבר צעיר‬ ‫בשם רוי, מריביירה גרנדה,‬
‫שהתפקיד שלו היה לשאת באשמה אם משהו משתבש.‬
‫הוא היה רק הבלדר,‬
‫כדי לסחוב מזוודה ולשאת באשמה‬ ‫אם זה ישתבש, וזה קרה.‬
‫רוי חזר לאי,‬ ‫והשני נשאר במאסר לפני משפט בליסבון.‬
‫ביקשנו גם לצותת להם לטלפון,‬
‫כדי שנוכל לדעת מה הם עושים,‬
‫במה הם מתעניינים,‬
‫ואם הם באמת סוחרים בכמויות גדולות של סמים.‬
‫זה היה בערך חודש לפני שהאי הוצף בקוקאין.‬
‫- חבילות אבודות, 16 ביוני 2001 -‬
‫האוקיינוס פה באיים האזוריים‬ ‫יכול להיראות רגוע על פני השטח,‬
‫אבל תמיד יש הרבה זרמי עומק.‬
‫כשאנטונינו קינצ'י התקרב לחוף,‬
‫הוא נאלץ להיפטר מהמטען.‬
‫יותר מאוחר מצאנו מפה ימית‬
‫שבה תיעד את המסע.‬
‫הוא אפילו סימן שני שליש מהמסלול,‬
‫בין ונצואלה והאיים האזוריים,‬
‫המיקום שבו נשבר לו הגה הכיוון,‬
‫ומשם הצליח להגיע לסאו מיגל.‬
‫הוא ידע שהוא צריך‬ ‫להיפטר מהמטען ולהיכנס לנמל,‬
‫למקרה שהמכס יחפשו בסירה‬
‫וימצאו חבילות של סמים מול העיניים.‬
‫הוא התקרב לצפון מערב האי‬
‫והתקדם לכיוון‬ ‫פילאר דה ברטאנייה בסירת גומי.‬
‫כנראה שם הוא פרק את רוב הסמים שהיו לו.‬
‫אז הוא שט מזרחה,‬
‫לאורך החוף הצפוני, לכיוון קאפלאס‬
‫ובמערה בקצה של קאפלאס,‬
‫במפרץ קטן, הוא החליט להסתיר‬
‫ולפרוק את יתר הסמים.‬
‫בדיוק כשהוביל את הקוקאין לחוף,‬
‫בקצה של קאפלאס, הוא ראה דייג.‬
‫הדייג ראה מרחוק שהוא מביא משהו לחוף.‬
‫קווינצ'י רק קשר את סירת הגומי‬
‫לסירת המפרש והחליט‬
‫לחזור מערבה לעבר ברטאנייה.‬
‫שם הוא הטביע את המטען עם עוגן, עם שרשרת.‬
‫הוא הטביע שם את הקוק שנשאר.‬
‫היו שם כמעט 100 קילו.‬
‫- העוגן והשרשראות ששימשו‬ ‫את הנאשם, קווינצ'י,‬
‫קשר להן משקל…‬
‫אולי האריזה לא הייתה חזקה מספיק‬
‫כדי לעמוד בזרמים שמתחת לפני השטח.‬
‫אז זה כנראה גרם לשקית ולאריזות להתפרק,‬
‫והן התפזרו מסביב לאי.‬
‫חבילות צצו בחוף בצפון ובדרום.‬
‫"בן הדוד שלך רוצה לדבר איתך."‬
‫יום אחד התקשרתי אליו והוא אמר,‬ ‫"סנדרו, אנחנו עשירים."‬
‫"אנחנו מיליונרים."‬
‫"אתה חייב לבוא אלינו."‬
‫העניין נחשף.‬
‫מישהו כנראה ראה את זה.‬ ‫הייתה בהלה למצוא קוקאין.‬
‫לא מדובר על אחד. מדובר על 100, 200, 300.‬
‫היו ערמות של זה.‬
‫כשראינו שיש סירה בקאפלאס,‬
‫יכטה שנפלו ממנה או זרקו ממנה‬ ‫קילוגרמים של קוק,‬
‫הלכנו לקאפלאס כדי לראות אם נוכל למצוא‬
‫גרם או שניים כדי לעשות מסיבה קטנה.‬
‫הרבה אנשים לא ידעו מה זה.‬
‫מי שידעו היו התושבים החוזרים.‬
‫אף אחד בעולם לא יאמין לזה.‬
‫באותה מידה זה היה יכול להיות כסף.‬
‫חבילות של כסף שמגיעות מהים.‬
‫זה אותו דבר.‬
‫רק על אי יפהפה. אי גן עדן, יפהפה…‬
‫פשוט קילוגרמים בכל מקום.‬
‫התחלתי לעשות קצת מחקר.‬
‫לא היה כלום באינטרנט.‬
‫פשוט כלום.‬
‫איך טרגדיה מטורפת כזו באיחוד האירופי,‬
‫באירופה, בכלל לא דווחה?‬
‫אז התחלנו לעשות תוכניות,‬
‫התכוננו לנסיעה לאיים האזוריים,‬
‫כדי לנסות לספר את הסיפור הזה.‬
‫הגענו לראבו דה פייש ופגשנו קבוצת בני נוער.‬
‫הגענו ואמרנו,‬
‫"אנחנו מספרד, ואנחנו חוקרים לגבי‬ ‫מה שקרה בראבו דה פייש."‬
‫הם התחילו לצחוק.‬
‫התגובה הייתה קצת מפחידה.‬
‫ופתאום ידידה שלנו נשענה על עמוד,‬
‫הוציאה גוש חשיש שבדיוק קנתה‬
‫והתחילה להדליק אותו.‬
‫יותר מ-20 ילדים התחילו להקיף אותנו.‬
‫אז מעגל הטסטוסטרון נפתח, וטלמו הופיע.‬
‫- טלמו, יליד ראבו דה פייש -‬
‫הוא עמד מולנו, הסתכל עלינו ואמר,‬
‫"אז מה אתן רוצות?"‬
‫זה היה השער לכל ראבו דה פייש.‬
‫בזמנו,‬
‫אנשים פה ממש רעבו.‬
‫חברים שלי,‬
‫הם היו באים אליי הביתה כדי לאכול.‬ ‫זה היה רעב אמיתי.‬
‫קקאו, סוכר, לחם, טונה, גרגרי חומוס.‬
‫אפילו אכלנו גרגרי חומוס, ספרנו כל אחד.‬
‫חלקנו את קופסאות גרגרי החומוס‬ ‫בין חמישה או שישה אנשים.‬
‫נקניקיות? הייתי גונב נקניקיות מאימא שלי.‬
‫קופסאות של נקניקיות. היא הייתה כועסת.‬
‫הייתי בא ולוקח שתיים.‬
‫ולפעמים הייתי מחביא.‬ ‫הייתי מוציא קופסה, שתי נקניקיות.‬
‫הייתי מקרב אותה ומשאיר אותה באמצע.‬
‫מבחינת אימא שלי, גברת מרגרידה, בזמנו…‬
‫ובגיל 12, יצאנו על גלשנים, או עם סנפירים.‬
‫לא ידענו מה זה.‬
‫התחלנו לשבור את זה, לגרד את זה על הסלעים.‬ ‫לא ידענו.‬
‫התחלנו לצבוע את הסלעים, לצייר עליהם,‬ ‫ואז ברחנו.‬
‫ילדים הרימו את זה וכתבו עם זה על הרצפה.‬
‫"מריה אוהבת את ז'ואו", "לואיס מניאק".‬
‫רצינו לשחק כדורגל יום אחד ולא היה סיד,‬
‫לסמן את המגרש כדי לשחק.‬
‫הגעתי והוא היה מסומן.‬
‫הם סימנו את הקווים על המגרש‬ ‫עם חבילות שהם מצאו בים.‬
‫היה הרבה מזה מפוזר בכל מקום.‬
‫הרבה אנשים חשבו שזה זבל.‬
‫הרבה חבילות, לא יודע… 20, 30, 40 פה,‬
‫עשר, חמש או שש שם, 50 שם.‬
‫קילוגרמים על גבי קילוגרמים.‬
‫בקאייטאס, לאורך כל החוף.‬
‫החבילות שמצאתי…‬ ‫דייגים בים מצאו אותן ברשתות שלהם.‬
‫גם על האיים.‬
‫זה היה כמו ללכת לחנות‬ ‫ולקנות קילו סוכר. שפע.‬
‫מצאתי אריזה בצורת כדור,‬ ‫לקחתי סכין וחתכתי אותה.‬
‫כשפתחתי אותה, שמעתי חריקה.‬ ‫ראיתי שזה זכוכית.‬
‫וכששברתי את זה עם אבן, ראיתי אבקה בפנים.‬
‫זה היה ממש אבן.‬
‫הוצאתי קצת עם הסכין וטעמתי.‬
‫לא ידעתי מה זה,‬ ‫וחבר שחי מחוץ לפורטוגל במשך שנים‬
‫אמר שזה קמח לטיגון דגים‬ ‫ונתן לי על זה 400 אסקודו.‬
‫וזו הייתה אבן גדולה, בגודל כזה ובעובי כזה.‬
‫זה היה קילו,‬ ‫פחות או יותר, של קוקאין להפצה.‬
‫והם סיפרו פחות או יותר את אותם סיפורים.‬
‫הנשים שציפו דגים בקוקאין,‬
‫במחשבה שזה קמח.‬
‫או שמו קוקאין בקפה, במחשבה שזה סוכר.‬
‫זה היה כמו מדע בדיוני.‬
‫זה נכון שסיפרו לנו סיפורים הזויים,‬
‫אבל הם חזרו על עצמם.‬
‫אנשים נורמליים, שחיו חיים רגילים,‬
‫נתנו את זה למשטרה.‬
‫אבל העבריינים, המאפיונרים,‬ ‫התחילו לאסוף את זה. זה ברור.‬
‫ברור שהם התחילו לאסוף את זה.‬ ‫הם ידעו מה לעשות אם זה.‬
‫הרבה מהתושבים החוזרים שם ידעו מה זה סמים.‬
‫היה להם ניסיון עם פשע.‬
‫תפסו אותי עם 33 אקדחים ו-2,000 כדורים.‬
‫הם הכירו את החיים ברחוב.‬
‫בחיים ברחוב יש סמים, יש זנות,‬
‫שוד בנקים, רצח, הכול.‬
‫נסענו לקאפלאס וחיכינו עד 02:00‬ ‫למישהו שרצה לעשות עסקים.‬
‫הוא הגיע ב-02:00‬
‫עם גרם קוק.‬
‫בערב עשינו מסיבה קטנה,‬
‫שתינו קצת, עשינו קצת שורות.‬
‫למוחרת, ב-13:00,‬
‫שמעתי אופנוע עוצר מחוץ לדלת שלי‬
‫וחשבתי שזה מישהו בשבילי.‬
‫הייתה נקישה בדלת. זה היה רוי קוט,‬
‫עם כפפת עבודה מלאה בקוקאין.‬
‫הוא נקש בדלת, פתחתי אותה, הוא נכנס.‬
‫הוא ניגש לשולחן המטבח שלי,‬ ‫הניח את הערמה ואמר,‬
‫"תתחיל לעבוד על זה ואדבר איתך הערב."‬
‫החבר שעשיתי איתו את העסקה‬ ‫שאל אם יש לי הרואין.‬
‫אמרתי לו שיש לי בערך 100 גרם.‬
‫נכנסתי למכונית שלו והוא זרק‬ ‫כדור של 300 גרם למושב האחורי.‬
‫הוא אמר, "מתנה בשבילך".‬
‫וגם ג'קי מצא הרבה קילוגרמים בקאפלאס,‬
‫אבל הוא היה גם פה. הוא היה בבית של רוי.‬
‫הכול היה קוקאין. חבילות גדולות.‬ ‫כל רצפת הרכב הייתה מלאה.‬
‫אמרתי, "הוא מטורף". לקוקאין יש ריח.‬
‫ואמרתי, "זה קוקאין?"‬
‫אמרתי, "יש לך קוקאין בכל האוטו!"‬
‫הוא אמר,‬ ‫"רוי, החרא הזה הרס לי פעם את החיים‬
‫וזה יעשה את זה שוב."‬
‫באמת ניהלנו את השיחה הזו.‬
‫ג'קי כבר נפטר.‬
‫בבית הזה עשינו פעם אחת עסקה על שמונה קילו.‬
‫הוא רצה שמונה מיליון אסקודו…‬ ‫מיליון לכל קילו.‬
‫והתחלנו להתמקח עם רוי, שיותר טוב בזה ממני.‬
‫"אבל אנחנו חברים. אתה יכול לתת הנחה",‬ ‫וכל זה.‬
‫ואותם שמונה קילו עלו חמישה מיליון.‬
‫ובמכונית היו לו עוד שני קילו.‬
‫הוא פתח את תא המטען, היו לו נקניקיות,‬ ‫קופסאות פלסטיק לאחסון וגבינה,‬
‫והוא התחיל למכור כוסות יין מלאות קוק.‬ ‫הוא היה מטורף.‬
‫אז דיברנו איתו. הרבה קילוגרמים של קוק.‬
‫זה היה כמו נס מבחינתם.‬
‫הם חשבו, "אוי, לא".‬
‫"לא יכול להיות שישו מסתכל למטה מגן עדן."‬
‫בשביל הרבה אנשים, זה היה נס.‬
‫יום אחד התכוננתי לשיעור שייט,‬
‫ובכניסה למרינה ראיתי יכטה עוגנת.‬
‫כשיכטה עוגנת, יש בעיה.‬
‫שאלתי אם יש בעיה ואמרו,‬
‫"כן, יש לנו בעיה עם הגה הכיוון.‬ ‫אנחנו רוצים לעגון במזח."‬
‫כל התיקונים שנעשים‬
‫בחלקים נעים של כלי שייט,‬
‫שנמצאים מתחת לקו המים,‬
‫כל מה ששקוע, צריך לעשות את זה ביבשה.‬
‫אי אפשר לתקן הגה כיוון‬ ‫בלי לעשות חור בסירה.‬
‫היו שני חברי צוות.‬
‫לפחות מי שראינו בחוץ.‬
‫ואחד מהם, הצעיר ביותר,‬
‫הגיע עם חבילת מזומן.‬
‫המטבע עדיין היה אסקודו בזמנו.‬
‫חבילה גדולה של מזומן.‬
‫"נשלם לך. עזור לנו לעגון ברציף."‬
‫אמרתי, "אני לא רוצה כסף.‬ ‫אין צורך לשלם לי".‬
‫עזרתי להם לעגון וזהו.‬
‫כל מי שעוגן לפני שהוא נרשם,‬
‫או שמגיע לנמל אחר מזה שהרשויות קבעו,‬
‫מיד מעורר חשד.‬
‫אם אתה לא אירופאי וצריך להיכנס לאירופה,‬
‫הדבר הראשון שצריך לעשות‬ ‫זה להירשם אצל הרשויות.‬
‫כשהגענו לסירה, היה סולם,‬
‫ואני חושב שקראנו למישהו שיצא.‬
‫כשהתקרבנו, אמרתי, "אנחנו שוטרים".‬
‫"יש לנו צו בית משפט לחיפוש."‬
‫והשיער שלו היה קצת פרוע.‬ ‫היה לו שיער ארוך ומתולתל.‬
‫הוא היה גבוה,‬ ‫יותר מ-1.8 מטר, אולי 1.9 מטר.‬
‫גבר גדול וחזק.‬
‫הוא השתמש בזהות בדויה, ג'ובאני ספראנצה.‬
‫אני חושב שזו הייתה זהות איטלקית.‬ ‫היו לו יחד איתה הרבה מסמכים.‬
‫למעשה, כשחיפשנו בסירת המפרש,‬
‫מצאנו עוד מסמכים‬
‫של אזרח ספרדי בשם חוויאר גומז,‬
‫ומצאנו את הזהות של אנטונינו קווינצ'י.‬ ‫חשבנו שזו עוד זהות בדויה.‬
‫אבל לא. אחרי שהמצב הובהר,‬
‫אנטונינו קווינצ'י‬ ‫אישר שזו הזהות האמיתית שלו.‬
‫הוא קיבל אותנו בזרועות פתוחות.‬ ‫אנחנו תמיד שואלים את מי שמחפשים אצלו,‬
‫"האם אתה רוצה למסור משהו לא חוקי‬
‫או מפליל, או שנצטרך לחפש?"‬
‫וקווינצ'י אמר שאין משהו לא חוקי.‬
‫הסברתי לו, לדעתי באיטלקית בזמנו,‬ ‫מה אנחנו עומדים לעשות.‬
‫היה לנו כלב משטרה שאומן למצוא סמים.‬
‫אני זוכר שזה היה קוקר ספנייל.‬ ‫זה היה כלב קטן,‬
‫והוא עלה לסיפון והסתובב בסירה.‬
‫הרחתי בסירה ריח חזק של קוקאין,‬
‫אבל הכלב לא שם לב.‬
‫בזמן שהכלב ירד,‬
‫ראיתי את קווינצ'י נושם לרווחה.‬
‫קצב הלב שלו ירד שוב.‬
‫והוא בא ללוות אותי במורד המדרגות,‬ ‫כאילו לומר,‬
‫"הכלב לא מצא כלום. אתה הולך עכשיו."‬
‫ואמרתי, "אנחנו עוד לא הולכים".‬
‫"נחפש בסירה. נתחיל עכשיו."‬
‫צריך הרבה דמיון כדי להסתיר סמים.‬
‫הם יוצרים תאי דמה, קירות דמה.‬
‫הם שמים את זה בקופסאות שימורים,‬
‫שנראות כמו אוכל להפלגה.‬
‫היינו צריכים להוציא את כל התוכן,‬ ‫או לפחות את חלקו,‬
‫כדי להתחיל לחפש, מהירכתיים לחרטום‬
‫של כל המבנה, תאים מוסתרים‬
‫שבהם אפשר להחביא סמים.‬
‫שמתי לב שקווינצ'י קצת מודאג.‬
‫אפשר היה להבחין בריח חזק של קוקאין.‬
‫זה היה בחבילות,‬ ‫בחצייה של האוקיינוס האטלנטי שנמשכה שבועות,‬
‫ואי אפשר להתעלם מהריח,‬ ‫אי אפשר להסתיר אותו.‬
‫בסוף מצאנו קרוב לקילו, 960 גרם…‬
‫חבילה שממנה הוציא סמים לשימוש אישי.‬
‫אז הבנתי שהוא מרגיש שהמשחק נגמר.‬
‫הוא ידע שנתפס כי היו לו סמים.‬
‫גם בגלל איך שהקוקאין הזה היה ארוז.‬
‫אריזת הקוקאין הייתה זהה‬
‫לזו של הסמים שנמצאו מוקדם יותר.‬
‫הבנו שיש קשר בין חבילת הסמים הזו לאחרות,‬
‫גם בגלל מאפייני האריזה עצמה.‬
‫איטלקי שנחשד בשינוע‬ ‫כמות גדולה של קוקאין על היכטה שלו‬
‫נעצר בפונטה דלגאדה.‬
‫כמות הסם שנתפסה מספיקה להכנת‬ ‫יותר מ-2.5 מיליון מנות.‬
‫- פאולו לינייארס, עורך דין -‬
‫אני חושב שהזכיר לי‬ ‫את איך שדמיינתי פירטים בתור ילד.‬
‫כנראה כי היה ימאי, אבל היה לו מראה מסוים.‬
‫הלכתי לבית הכלא כדי לדבר עם מר קווינצ'י,‬
‫והוא דיבר מעט מאוד.‬
‫ההפך מיחסים רגילים בין עורך דין ללקוח,‬
‫שבהם הוא מספר את הסיפור שלו‬ ‫כדי שנוכל לבנות אסטרטגיית הגנה.‬
‫זה מעולם לא קרה.‬
‫הוא שאל אותי שאלות,‬
‫והוא לא הגיב, או שהיסס לחלוק מידע.‬
‫הוא כל הזמן חשש מהסגרה.‬
‫לא ממאסר בפורטוגל,‬
‫אלא מהאפשרות של הסגרה.‬
‫הוא היה מרתיע בגלל השתיקה שלו,‬
‫המבט החודר שלו,‬
‫רגעי השתיקה הארוכים שלו, כי הוא היה מרוחק.‬
‫הוא היה אדם מסוג שונה.‬
‫ערב טוב.‬ ‫מספיק בשביל יותר מ-2.5 מיליון מנות קוקאין.‬
‫מדובר ב-456 חבילות של הסם.‬
‫הסם נתפס‬ ‫במקומות שונים לאורך החוף של סאו מיגל.‬
‫- 15 ביוני 2001, הקוק של האיטלקי -‬
‫קוקאין הוא חומר ממריץ.‬
‫הוא מפעיל את כל תפקודי הגוף,‬
‫אז מרגישים שיש יותר אנרגיה, יותר יכולות.‬
‫אבל זה גם סם שיכול לגרום‬
‫לפסיכוזה,‬
‫פרנויה, חוסר אמון בעולם, וזה מתיש.‬
‫דמיינו שאתם זזים במהירות של 100 קמ"ש,‬ ‫כל יום כל היום.‬
‫זה סם "רעב".‬
‫בגלל ההשפעה שלו על המוח,‬
‫ככל שמשתמשים יותר, רוצים מנה גדולה יותר.‬
‫הקוקאין לא היה מעורבב.‬
‫אז הוא היה טהור בשיעור של 98 אחוזים.‬
‫אמרתי, "מה לעזאזל הקוק הזה?"‬
‫בדרך כלל, הקוקאין שמוכרים מעורבב.‬
‫מוסיפים לו חומרים‬ ‫כדי להגדיל את הנפח והמשקל,‬
‫כדי להרוויח יותר.‬
‫קוקאין שמוברח דרך האוקיינוס האטלנטי‬ ‫הוא תמיד טהור מאוד.‬
‫הוא לא מגיע ברמה של 95 אחוזים,‬ ‫אלא 90 או 85,‬
‫אבל הוא תמיד טהור מאוד.‬
‫ברחובות מוצאים 10 או 15 אחוזים,‬
‫אולי 20 אחוזים מרמת הטוהר המקורית.‬
‫לא היה פה הרבה קוקאין, והוא לא היה חזק.‬
‫כשזה הגיע, זה היה קצת יותר מדי…‬
‫הקוק של האיטלקי היה משהו אחר…‬ ‫-הוא היה טהור.‬
‫קראנו לא "הקוקאין של האיטלקי".‬
‫"תראו, זה הקוק של האיטלקי, רואים?"‬
‫ככל שהקוקאין טהור יותר,‬ ‫ההשפעה שלו על האדם גדולה יותר.‬
‫או שהם מרגישים נמרצים יותר‬ ‫בגלל ההשפעה על המוח,‬
‫או שהם מתים ממנת יתר.‬
‫זה הגטו, חברים.‬
‫הדברים שרואים רק בסרטים.‬
‫כולם קיבלו שיעור.‬
‫שיעור מהסמים.‬
‫כי… אף אחד לא ידע מה זה.‬
‫מכרו את זה בכוס. לא ידעו לשים את זה בשקית.‬
‫שמו את זה בכוס, מכרו בכוס.‬ ‫ואז נגמרו הכוסות.‬
‫מה לגבי הדייגים?‬
‫הם מצאו את הסמים.‬
‫הם יצאו לתפוס צדפות או דגים,‬ ‫והם מצאו את זה.‬
‫והם מכרו את זה‬ ‫תמורת 100 או 200 אלף אסקודו, בגרושים.‬
‫מי שהיה לו כסף יכול היה לקנות בזול.‬
‫הם רק היו צריכים להציע 100 או 200 אלף‬ ‫והם קיבלו קילו או שניים או שלושה…‬
‫הרבה אנשים הרוויחו הרבה כסף.‬
‫היה בחור שצלל והחבילות פגעו לו בשנורקל.‬
‫הוא הוציא את הראש‬ ‫וראה הרבה חבילות צפות בים.‬
‫והוא חשב, "מה זה?"‬
‫אז הוא הסתכל על הסלע והיה שם עוד בחור‬
‫עם שק ישן, והוא מילא אותו בחבילות.‬
‫השק היה קרוע. הוא היה על הגב שלו‬
‫והחבילות נשפכו החוצה. גם הוא מצא הרבה.‬
‫הבחור תמיד היה שיכור מאוד. הוא שתה הרבה.‬
‫וכשהוא היה שותה, הוא היה הולך לבתי קפה‬ ‫ומדבר על החבילות.‬
‫ומישהו זרק אותו מהסלעים.‬
‫מי שמכר את זה בזול לא ידע מה זה.‬
‫הם אפילו לא הבינו עד כמה החומר מסוכן.‬
‫אפשר היה לקנות חבילה קטנה ב-5,000 אסקודו.‬ ‫חבילה מלאה!‬
‫זה היה כל כך נגיש ובשפע‬
‫שלא מכרו את זה בגרמים, אלא בכוס.‬
‫כוסות קפה, בחמישה אירו‬
‫או חמשת אלפים אסקודו, שטויות כאלה.‬
‫ברחוב. אפילו לא בשקית, מהכיס.‬
‫"מה אתה רוצה? קח."‬
‫הם הכניסו יד לכיס והוציאו. ככה זה היה.‬
‫מי שהשיג את זה, מתוך בצע כסף, מכר את זה ב…‬
‫מישהו מכר בעשרה, אחר בשמונה או חמישה.‬
‫הם אפילו היו אומרים, "יש לך קוק?"‬ ‫"כמה אתה רוצה?" "כמות כזו."‬
‫לא היו גבולות.‬
‫הבעיה הייתה שכבר לא יכלו למכור את זה.‬ ‫לכולם היה.‬
‫עוד דרך למכור סמים‬
‫היא לקחת אותם מהאי לאמריקה,‬ ‫קנדה, פורטוגל, אירופה…‬
‫גם אנשים מהיבשת.‬
‫הם קנו כמה קילו, כדי לערבב עם דברים אחרים.‬
‫הם ידעו איך.‬
‫בזמנו, דיברו רק על הקוקאין.‬
‫האיטלקי לימד את ראבו דה פייש‬ ‫מה זה קוק טוב.‬
‫המקומיים בחיים לא ראו שורה,‬ ‫שלא לדבר על קילו.‬
‫דבר מעניין קרה.‬
‫המעטים שהיה להם קשר עם האיטלקי‬
‫לקו בסוג של תסמונת סטוקהולם.‬
‫כולם סיפרו על אדם חסון מאוד.‬
‫לא אגרסיבי, אבל חזק.‬
‫אבל הם גם תיארו אותו‬ ‫כאילו שאולי הוא אדם טוב.‬
‫אמרו שיש לו לב, שהוא לא חסר לב.‬
‫פניתי… אני זוכר שדיברתי איתו ואמרתי לו‬
‫שהאי בתוהו ובוהו מוחלט. זה אסון.‬
‫והוא חשב על זה קצת ואמר,‬
‫"טוב, בסדר. אני מבין שיש תוהו ובוהו.‬ ‫שמעתי את החדשות."‬
‫הוא הסתובב חופשי 15 ימים,‬
‫והוא ראה את המצב בחדשות.‬
‫"אני מוכן להראות לכם את המקום."‬
‫אבל מאוחר יותר הבנו‬
‫שאמורים היו להיות לו 705 קילו קוקאין‬ ‫על הסיפון.‬
‫רשויות ספרד עקבו אחרי המבריחים.‬
‫זו הייתה רשת גדולה‬
‫שייבאה 22 או 25 טונות של קוקאין בשנה‬ ‫לתוך ספרד.‬
‫בילבאו וברצלונה.‬
‫אני לא חושב שזה נכון.‬
‫מלבד קיבולת ההובלה של הסירה,‬
‫כשאתה משנע סוג כזה של מטען,‬ ‫אתה מביא כמויות הרבה יותר גדולות.‬
‫סירת "סאן קיס" באורך 14 מטר‬
‫יכולה לשאת 3,500 עד 4,000 קילו.‬
‫בזמנו דיברו הרבה על זה שהכמות שהמשטרה מצאה‬
‫הייתה כנראה קטנה בהרבה‬
‫ממה שנסחף לחוף.‬
‫זה היה אמור להיות הרבה יותר ממה שפרסמו‬
‫ודיווחו רשמית.‬
‫עשיתי את החישוב, ואמרתי שזה 420 קילו,‬
‫שהם העמיסו על מכונית והעלו לסיפון.‬
‫בבית המשפט השופט אמר שיש 210 קילו.‬
‫הוא חזר על זה שלוש פעמים.‬
‫אמרתי לו שזה שקר, שהיו 420 קילו.‬
‫והוא תמיד כעס.‬
‫הוא התעסק עם המכונה לידו,‬
‫וזה תמיד היה 210 קילו.‬
‫אם הוא רצה שזה יהיה 210, טוב, שיהיה.‬
‫- הרשויות הודיעו על תפיסת 750 ק"ג. -‬
‫- לפי הדיווחים,‬ ‫מעל 3,000 ק"ג נסחפו לחוף. -‬
‫מעולם לא ראיתי כל כך הרבה סמים.‬ ‫זה היה כמו סרט.‬
‫לכולם היה, כולם השתמשו בכמויות.‬
‫הייתה גלובליזציה ודמוקרטיזציה.‬
‫דייגים, חקלאים…‬
‫נראה שהדמוקרטיזציה היא עובדה.‬
‫פעם אמרנו שזה סם לעשירים.‬
‫הלקוח ענב עניבה, אולי עורך דין או רופא,‬
‫שחקן כדורגל, בעל עסק.‬
‫אלה הלקוחות הכי טובים.‬
‫זה כבר לא היה מוגבל לאליטה. זה היה נפוץ.‬
‫הייתי נכנס למועדון לילה‬
‫וכל חמש דקות הייתי רוצה לצאת.‬
‫היית עושה שורה וחוזר פנימה.‬
‫כולם עשו קוק.‬
‫בלילה אחד פה, גמרנו 300 גרם.‬
‫השולחן היה מלא גושים. פשוט מלא!‬
‫לכולם היה. זה היה במועדוני לילה,‬
‫במועדוני חשפנות, בבתי זונות…‬ ‫לעניים היה את זה והעשירים רצו את זה.‬
‫חשבו על זה כמעט בתור עלייה בסולם החברתי.‬
‫הגישה למשהו שנחשב ייחודי‬
‫לאנשים שלמדו או שהיה להם כסף.‬
‫הגעתי ב-10:00, 11:00 בבוקר, וכולם הסניפו.‬
‫"סנדריניו!"‬
‫"מה המצב? רוצה שורה? קח, זה טהור."‬
‫עם הרואין, מקיאים או שמחווירים מאוד.‬
‫לא עם קוקאין, זה…‬
‫מרגישים את ההשפעה.‬ ‫אם משתכרים, עושים שורה והכול בסדר.‬
‫מתפכחים ומדברים הרבה, ואתם בשיא המהירות.‬
‫המכירה הייתה ברחוב ככה, מיד ליד.‬
‫הרבה דייגים ופועלים,‬
‫אנשים הגונים, היו באים אלינו ואומרים,‬
‫"היי, זה לא יפה."‬
‫כי אנשים הלכו לכנסייה, עברו ליד…‬
‫אז עשינו פגישה והחלטנו‬
‫שהעמיתים שלי ואני‬
‫לא נמכור עוד סמים ביום ראשון,‬
‫יום קדוש. זה לא יפה.‬
‫אתחיל עם סיפור שמדאיג את הקהילה‬ ‫בפונטה דלגאדה,‬
‫והוא מגוחך באותה מידה שהוא מטריד.‬
‫כל האי סאו מיגל מוצף בקוקאין.‬
‫המוות הראשון ממנת יתר.‬
‫המוות הזה שינה את האופי‬
‫של החקירה המתמשכת‬
‫ושל טון הדיווחים בחדשות.‬
‫השעה היא מעט אחרי 15:00.‬
‫בחדר המיון בבית החולים של פונטה דלגאדה‬ ‫באיים האזוריים מתקבל דיווח על מקרה חירום.‬
‫הלכתי לבית החולים‬
‫והיה לי מזל, אפשר לומר…‬
‫היה לי חוסר המזל לראות‬
‫אישה שנישאת החוצה מאמבולנס‬
‫במצב נורא של…‬
‫בכל אופן.‬
‫אישה צרכה יותר מדי קוקאין.‬
‫החיים שלה בסכנה ומהירות התגובה היא קריטית.‬
‫הם עברו לידי במסדרון בית החולים.‬
‫"זה עוד מקרה", אמר מי שהיה איתנו.‬
‫"עוד מקרה של מנת יתר."‬
‫במקרה הזה, היא הייתה בסכנה,‬
‫אבל היא הגיעה בזמן‬
‫כדי שנוכל לבצע פעולות‬
‫ולוודא מיד שמערכת הנשימה והלב‬ ‫ימשיכו לתפקד.‬
‫התחלנו לראות זרם של אנשים שהשתמשו בקוקאין,‬
‫הרבה מהם בפעם הראשונה,‬ ‫במצבים קליניים חמורים מאוד.‬
‫זה שינה את הדינמיקה במחלקת הטיפול הנמרץ.‬
‫לא היינו ערוכים למטופלים מהסוג הזה.‬
‫בית החולים היה מוצף.‬
‫היו עשרות אנשים, שטף אדיר של אנשים,‬
‫עם מנות יתר של קוקאין.‬
‫שתיים, שלוש, ארבע, חמש מנות יתר ברצף.‬
‫הרבה מנות יתר ברצף. אנשים מתו… כל יום.‬
‫היו תיעודים של 20 עד 30 מקרי מוות.‬
‫אני לא מאמין. לדעתי היו עוד.‬
‫המצב היה דרמטי והותיר חותם, כמובן.‬
‫הבעיה גדלה, ובשנים שלאחר מכן,‬
‫היו עוד הרבה מקרי מוות‬
‫בגלל הבעיה הזו.‬
‫שני חברים שלי מתו בגלל מנת יתר.‬
‫הסם הזה הרג הרבה אנשים.‬ ‫הרבה בחורים צעירים.‬
‫הבעיה הייתה חמורה מאוד‬
‫והייתה אמורה למשוך הרבה יותר תשומת לב‬
‫ממה שהיא קיבלה,‬ ‫גם אם זה היה מאחורי הקלעים.‬
‫הרגשנו שהפקירו אותנו.‬
‫אם הם היו מודעים לסכנה שהם נמצאים בה,‬
‫והיו יודעים‬ ‫שהחיים שלהם עשויים להסתיים בפתאומיות,‬
‫בחוסר היגיון, בגיל צעיר מאוד…‬
‫אם זה היה יכול להיות משהו‬
‫שמרחיק אותם מהסמים,‬
‫הייתי אומר להם, "פשוט תפסיקו".‬
‫אזהרה חמורה.‬
‫"תפסיקו עם זה. פשוט תפסיקו."‬
‫היו מצבים מבהילים.‬
‫ידענו על ילדים צעירים מאוד, בני 12 או 13,‬
‫שהזריקו קוקאין ישירות לזרם הדם.‬
‫זה דבר שלא עושים, והיה מסוכן מאוד.‬
‫עברתי שבוע בלי לאכול.‬
‫לילות וימים פה.‬
‫הוא אמר לנו שצרך‬
‫קרוב לחצי קילו קוקאין.‬
‫הוא דקר את הווריד הזה‬
‫והכניס מזרק של 200 מיליליטר.‬
‫המזרקים האלה משמשים בשביל פרות.‬
‫הוא עצר את הדימום הראשוני,‬
‫הצמיד את המזרק כמעט כמו קיבוע‬
‫והמשיך להשתמש במשך ארבעה או חמישה ימים.‬
‫הוא הרגיש שהוא חייב להשתמש בכל מה שהיה לו.‬
‫הוא חשב,‬ ‫"לפני שמישהו יבוא וייקח לי את 'הפינוק',‬
‫'הצ'ופר' הזה"… הוא היה צריך‬ ‫להשתמש בכל הקוקאין בעצמו.‬
‫בשלב מסוים, אנשים כבר לא יכלו להסניף.‬
‫זה היה כאילו שאתה מצונן.‬
‫כבר לא יכולת להסניף.‬ ‫האף היה חסום, אי אפשר היה.‬
‫אנשים התחילו לעשן קראק.‬
‫לכן אחד מהשירים שלי הוא,‬ ‫"קראק נה קוזיניה" (קראק במטבח).‬
‫קראק והסם האחר הם שונים.‬
‫אתה נהיה פרנואידי יותר. משוגע יותר.‬
‫הכול התחיל ב-08:30,‬
‫כשגבר בן 24 נמלט ממה שאנחנו סבורים‬ ‫שהוא המשטרה‬
‫ונכנס לחניה‬ ‫ברחוב סידאד די סן ליאנדרו מספר 2.‬
‫"למה אתה פה?" "אני בורח מהמשטרה בגלל…"‬
‫אז הוא התחיל לספר לי סיפור‬ ‫על הסמים שמצאו בראבו דה פייש.‬
‫במשך יותר משעתיים‬ ‫ניסו לשכנע את הצעיר שלא להתאבד.‬
‫עם מזרק ביד הוא המשיך לאיים,‬
‫עד שמכר של האדם שאיים להתאבד‬
‫הביא לסיום המצב.‬
‫- 1 ביולי 2001, אריבדרצ'י -‬
‫החבר שלי, טוני, מלומבה דה מאיה,‬
‫היה כל סוף שבוע בכלא‬ ‫בגלל רישיון הנהיגה שלו.‬
‫- טוני ארודה, ליגת דה-ואייס -‬
‫- מקום 81-82, קאפיטולס -‬
‫שללו לי את הרישיון? המון פעמים.‬
‫השופטת אמרה, "מר אנטוניו, שוב?" היו המון…‬
‫הייתי צריך לשבת בסופי שבוע.‬
‫ולמרות שישבתי בסופי שבוע, עדיין נהגתי.‬
‫השופטת הייתה אומרת, "מר אנטוניו, שוב?‬ ‫אני כבר לא יודעת מה לעשות איתך."‬
‫"תצטרך להיבחן שוב."‬
‫היא ממש עזרה לי, השופטת.‬
‫הגיע לי ללכת לשם, לגמרי.‬ ‫הלכתי לתא בקומה השנייה.‬
‫אבל היו הרבה תושבים חוזרים,‬ ‫הרבה אנשים שאני מכיר, חברים…‬
‫"שלום, טוני!‬ ‫הוא הולך לתא השני, קומה שנייה!"‬
‫מעולה!‬
‫האוכל היה טוב.‬
‫הרבה אנשים באו לפה מהיבשת‬
‫ואמרו שזה מלון. האוכל היה מעולה.‬
‫אני חושב שכן, אפשר להגיד.‬
‫המנות נדיבות. אוכלים פה טוב.‬
‫הם אומרים ששם יש רק סירים גדולים‬ ‫של דגים ואורז.‬
‫אבל פגשתי את האיטלקי כשישבתי בסופי שבוע.‬
‫כשעצרו אותו,‬
‫האיטלקי כבר היה בכלא על בטוח.‬
‫כלא עם רמת אבטחה גבוהה.‬
‫כשהוא ראה את החומות הנמוכים של הכלא,‬
‫הוא אמר, "זה לא כלא, זה בית ספר".‬
‫האיטלקי לא דיבר עם הרבה אנשים,‬
‫והיחיד שהוא דיבר איתו היה טוני.‬
‫הוא לא רצה לשבת, אבל ממה שהבנתי,‬
‫הוא כבר ברח ממקום אחר ונתפס הרבה פעמים.‬
‫טוני הלך לכלא בימי שישי‬ ‫והיה יוצא בראשון אחר הצוהריים.‬
‫הוא ישב בסופי שבוע.‬
‫הוא דיבר קצת אנגלית, פורטוגזית וספרדית.‬
‫ככה הכרתי אותו.‬
‫הוא דיבר עם אנשים, אבל אף אחד לא הבין.‬
‫אז הם הכירו, ויום אחד…‬
‫בזמן ההפסקה בחצר,‬
‫הוא לא השתתף במשחק הכדורגל שהתנהל.‬
‫הוא הלך לחלק האחורי של החצר,‬
‫לכיוון הכביש שלאורך החוף.‬
‫החומות היו נמוכות.‬
‫היו ספסלי בטון בחצר.‬
‫כשהכדור היה עף לרחוב,‬
‫הם היו עומדים על הספסלים‬ ‫ומחכים שמישהו יעבור,‬
‫והם היו עולים וצועקים, "תזרוק את הכדור!"‬
‫והם היו זורקים חזרה.‬
‫כשהלכתי לכלא, החומה הייתה בגובה 1.2 מטר.‬
‫הייתי עומד על הספסל ומבקש מהולכי רגל‬ ‫להחזיר לי את הכדור.‬
‫לא היה כדור. הייתי שולח אותם שמאלה וימינה,‬
‫והם סתם היו מחפשים.‬
‫הסוהר דפק על הדלת עם המפתח.‬
‫כבר ידענו. הלכנו שוב סביב וחלק המשיכו,‬
‫אז האיטלקי המשיך ללכת בחצר.‬
‫פתאום הוא קפץ.‬
‫הוא קפץ מעל החומה הקטנה עם הגדר הדקה,‬ ‫אל הכביש.‬
‫השומר היה על המגדל עם שוטגאן.‬
‫בום, בום!‬
‫אבל האיטלקי אמר, "אל תהרוג אותי!"‬
‫הוא אמר, "צ'או" וברח.‬
‫וטוני חיכה עם הקטנוע שלו.‬
‫חיכיתי שם.‬
‫הוא היה אמיץ, וגם אני.‬ ‫שנינו היינו אמיצים מאוד.‬
‫השומרים אומרים שזה היה אופנוע גדול‬ ‫כי הוא נעלם מהר מאוד.‬
‫עם אופנוע גדול, בורחים מהר יותר.‬
‫אבל לא, זה היה טוסטוס.‬
‫הוא קפץ על הקטנוע ונסעתי.‬
‫ובבלגן של הרחובות והאופנועים בעיר,‬
‫עם קסדה, מי יכול היה לדעת שזה האיטלקי?‬
‫ברחתי דרך כבישי עפר וכורכר.‬
‫ירדתי בריביירה סקה, ונסעתי במעלה הגבעה‬
‫לאורך השבילים הישנים של החקלאים,‬ ‫עד נקודת התצפית.‬
‫שמעתי את החדשות על הבריחה שלו.‬
‫סוראליסטי.‬
‫זה היה כמעט 12 בצוהריים‬ ‫וההפסקה בחצר הייתה לקראת סיום.‬
‫אנטונינו קווינצ'י קפץ מעל הגדר עם התיל,‬
‫השומר ירה כמה יריות אזהרה,‬
‫אבל הוא נמלט על הכביש הראשי…‬
‫בחומת הכלא הנוכחית,‬
‫אפשר בבירור לראות מה היה הגובה שלה.‬
‫זה בכלל לא קרוב לגובה הנוכחי.‬
‫מנהל הכלא אמר, "תודה".‬
‫"בזכותך ובזכות הדיווח החדשותי שלך‬
‫מועצת ההנהלה של שירות בתי הסוהר‬
‫אישרה ונתנה לי מימון להגביה את החומה."‬
‫לא הופתעתי, או משהו כזה.‬
‫אני זוכר שהייתי בבית, שמעתי את החדשות‬ ‫ואמרתי למשפחה שלי, "זה הלקוח שלי".‬
‫זה היה מדהים שהוא ברח,‬
‫במיוחד מבחינתי, כי הוא היה הלקוח שלי.‬
‫הכול היה קשור אליו.‬ ‫זו היכטה של האיטלקי, הקוקאין שלו,‬
‫התאונה שלו…‬
‫אבל הוא נעלם בלי עקבות.‬ ‫אף אחד לא ידע עליו כלום.‬
‫ביום שבו הוא ברח,‬
‫רוי קוט, חבר שלי, ואני‬
‫נסענו לעיר כדי לקנות כמה גרמים של הרואין.‬
‫קנינו בערך 20 או 30, אני לא זוכר בדיוק.‬
‫וכשהגענו אל לומבה דה מאיה,‬
‫שיש בה כביש שמוביל אל פורנאס,‬
‫ראינו הרבה ניידות ומחסום משטרתי.‬
‫והיו לנו 20 או 30 גרם במכונית.‬
‫היינו מבועתים. אמרתי, "עכשיו אכלנו אותה".‬
‫הוא הסתכל עלינו במכונית‬ ‫ואמר לנו לפתוח את תא המטען.‬
‫הוא הסתכל בתא המטען ואמר,‬ ‫"בסדר, שיהיה לכם לילה טוב".‬
‫אמרנו לילה טוב, הרגשנו מבולבלים.‬
‫"מה זה היה? איזה מין חיפוש זה היה?"‬
‫הם חיפשו בכל האי.‬
‫בריביירה גרנדה וראבו דה פייש,‬ ‫היו עוד שני מחסומים,‬
‫ועוד אחד בעיר. לא הבנו.‬
‫רק למוחרת הבנו מהחדשות והעיתונים‬
‫מה שקורה.‬
‫- האסיר הנמלט עדיין חופשי -‬
‫- המשטרה ממשיכה בפשיטות בראבו דה פייש -‬
‫ביקשתי מחבר בנקודת התצפית שייקח את המכונית‬
‫כי לא הייתה לי קסדה.‬
‫זכרתי שיש לי חבר באשדינייה, רוי.‬
‫הוא אסף את האיטלקי על האופנוע שלו‬ ‫ולקח אותו לבית של רוי קוט.‬
‫- אשדינייה -‬
‫טוני בא אליי ושאל אם אני רוצה לקנות‬ ‫כמה קילו קוק.‬
‫"אני לא רוצה. כבר יש לי מספיק."‬
‫"הבעלים בחוץ." "מה זאת אומרת?"‬
‫"האיטלקי כבר לא בכלא. הוא ברח."‬
‫"השארת אותו מחוץ לבית שלי? תכניס אותו."‬
‫לא ידעתי שאחרי כמה ימים‬
‫הבעלים יהיה בבית שלי. מה לעזאזל?‬
‫אז רוי חשב על איך שהוא יכול לעזור לבחור.‬
‫הוא מצא לו מקום לישון.‬
‫נתתי לו בירה והזמנתי לו מנת תמנון,‬
‫והוא ביקש את הטלפון שלי.‬
‫נתתי לו אותו והוא ביקש ממני‬ ‫חומר חיטוי לרגל.‬
‫הוא לבש מכנסיים, וטרנינג מתחת.‬
‫הוא קפץ מעל התיל ונחתך ברגל.‬
‫הוא ביקש חומר חיטוי, והבאתי לו.‬
‫אז הוא התקשר לחבר שלו,‬
‫ושמעתי אותו אומר שהוא אצל משפחה טובה.‬
‫כשהוא ניתק,‬
‫שאלתי אותו והוא אמר‬ ‫שהוא לא רוצה לגרום למשפחה שלי בעיות,‬
‫אבל הוא לא ידע שאני מוכר סמים.‬
‫היינו מעטים.‬
‫היה לנו צוות פה במחלק הסמים‬ ‫של שישה או שבעה שוטרים.‬
‫היו לנו הרבה בעיות לפתור‬ ‫ולא היו לנו מספיק אנשים.‬
‫חיפשנו באזור החוף. שטנו לאורך החוף.‬
‫חיפשנו עוד חבילות.‬
‫הרבה פעמים ראינו את המשטרה המשפטית‬ ‫בבתי קפה, ברחובות…‬
‫בזמנו, בניידות סמויות,‬
‫אנשים לא ידעו‬ ‫שיכולות להיות להם ניידות סמויות.‬
‫הם תפסו הרבה אנשים עם הניידות הסמויות.‬
‫שוטרים בכל מקום, במיוחד בראבו דה פייש.‬
‫הם בילו כמה חודשים בחיפושים אינסופיים.‬
‫לפעמים היינו מחוץ לדלת, לפני חיפוש בבית,‬
‫והם לא צעקו,‬ ‫"המשטרה באה", אלא "לופש הגיע!"‬
‫זו הייתה האזהרה.‬
‫כשחיפשו את זה, זה כבר היה מוסתר.‬
‫אנשים החביאו את זה בקירות, בשדות…‬
‫אף פעם לא בבית, תמיד בחוץ.‬
‫הם גנבו סמים אחד מהשני.‬
‫לפעמים הם השאירו אותם שם הרבה זמן‬ ‫ומישהו שידע‬
‫שהחביאו שם הרבה היה מביא עכברושים.‬
‫הם היו מחביאים, מחפשים את זה‬ ‫אחרי חצי שנה ורואים שנשאר רק קצת.‬
‫נשאר רק קצת מתוך עשרה קילו.‬ ‫העכברושים עשו מסיבה.‬
‫השתוללו לתוך הלילה.‬
‫אפילו העכברושים נהנו מהקוק.‬
‫אפילו היה מישהו מהמשטרה‬
‫שגם כן סחר בחלק מהסמים.‬
‫הוא שמר כמה קילוגרמים של קוקאין לעצמו.‬
‫יותר מאוחר הוא נעצר והודח.‬
‫לפעמים הייתי צריך לברוח מהמשטרה.‬ ‫פחדתי מהם.‬
‫פחדתי. היו המון שוטרים.‬
‫הרבה אנשים הרוויחו כסף, הרבה התעשרו.‬
‫זה הוביל למעשי שוד,‬
‫גנבות.‬
‫הרבה זהב ויהלומים נעלמו.‬
‫אז הם התחילו להשתמש.‬ ‫הם לא ידעו במה הם משתמשים.‬
‫לא נשאר כסף,‬
‫והקוקאין הרג הרבה אנשים.‬
‫בייסורים.‬
‫בנוסף למצב המדאיג‬
‫בניסיון למנוע את הפצת הקוקאין‬ ‫ולהוציא אותו מהשוק,‬
‫היה גם את הצורך לתפוס את קווינצ'י.‬
‫באופן מוזר, לא שמענו עוד על האיטלקי.‬
‫וגם זה גרם לנו להיות קצת סקרניות.‬ ‫לא קצת, הרבה.‬
‫אבל רק מעטים ידעו שהוא פה.‬
‫החבר שלי על הסירה ידע.‬
‫דוד אנטוניו, החבר היקר שלי, גם כן ידע.‬
‫ו… פאצ'קו לא ידע,‬ ‫והוא היה החבר הכי טוב שלי.‬
‫רוי ניסה…‬
‫מבינים?‬
‫הוא לא סיפר לי שהאיטלקי עם הקוק שם.‬
‫הוא לא רצה לספר לי. לא יודע למה.‬
‫הוא היה פה שלושה שבועות ואף אחד לא ידע.‬
‫המשכתי בשגרה, והוא היה בבית האמצעי.‬
‫היו לי שם בערך ארבע מאות חבילות של ויד.‬
‫נתתי לו מנורת ניאון נטענת,‬
‫והיה לו ג'וני ווקר וסיגריות מלבורו.‬
‫תמיד הבאתי לו מה שרצה.‬
‫והוא אמר לי שהוא לא אכל שבועיים.‬
‫הוא ערבב קוק עם שיבולת שועל‬ ‫והכין סיגריה כדי להרגיע את הרעב שלו.‬
‫אנטוניו קנה כרטיסי סים.‬
‫עשרים כרטיסים או משהו. בשביל מי הם היו?‬
‫בכל כרטיס שהוא השתמש בו היו רק כמה שניות,‬ ‫כדי שלא יתחילו להקליט.‬
‫למקרה שהמשטרה מצותתת להם, נראה לי.‬
‫ואז התחלנו לדבר.‬
‫והוא אמר לי, "רוי, אני עוזב מחר,‬
‫ובשבוע הבא אשיג תחבורה. אלה החיים שלי."‬
‫בן הדוד שלו בא והם התחילו לתכנן‬
‫איך להוציא אותו בלי שמישהו יראה.‬
‫זה לא יכול להיות דרך הנמל.‬
‫פגשתי את האחיין שלו. האחיינית והאחיין.‬
‫הם חיבקו אותי בדמעות, הודו לי‬ ‫על מה שעשיתי בשביל דוד שלהם.‬
‫ספינת מכמורת הייתה בדרך ממדיירה‬
‫והתכוונה לעבור בצד הצפוני.‬
‫הם היו אוספים אותו שם ובורחים.‬
‫הרעיון שלו היה שסירה תאסוף אותו פה‬ ‫ושנשאיר אותו…‬
‫חבר ייקח אותו לפורמיגאס.‬
‫דעתי בזמנו,‬ ‫כמו שאמרתי למפקח הראשי ז'ואו סוארס,‬
‫הייתה שאנחנו צריכים סבלנות.‬
‫הוא כנראה הסתתר איפשהו,‬
‫והוא יצא מפה רק כש…‬
‫אמרתי שיש לו רק חודש כדי לעזוב.‬
‫- 16 ביולי 2001, פשיטה -‬
‫עשינו רק חיפוש אחד אצל אנטוניו פאצ'קו‬ ‫ולדעתי היו שתיים אצל רוי קוט.‬
‫היום האחרון של תקופת החיפושים,‬ ‫שנמשכה 30 ימים, היה יום שני, 16 ביולי.‬
‫בגלל שני קילו הקוקאין מוונצואלה.‬
‫ביום שני ב-06:15 היינו פה,‬
‫אספנו את הצוות והתחלנו בחיפושים.‬
‫כשהם נכנסו לבית שלנו,‬ ‫פתחתי את הדלת ואמרתי, "משטרה?"‬
‫פתחתי את הדלת ואמרתי, "שוב המשטרה?"‬
‫"מה אתם רוצים עכשיו?"‬ ‫הכנסתי אותם כי לא היה לי כלום.‬
‫כשפתחתי את הדלת, הם כולם…‬
‫אמרתי, "מה הקטע עם כל הנשקים?‬ ‫תורידו אותם."‬
‫"התינוק שלי ואשתי פה."‬
‫"תתלבש בבקשה, אדוני." הייתי בתחתונים.‬
‫התלבשתי.‬
‫אמרתי, "זה בגלל הסמים? אין פה סמים."‬
‫"אל תזוז." "אין פה שום דבר כזה."‬
‫שכחתי שבסלון יש קופסה עם הרואין‬
‫ועוד אחת עם קוק.‬
‫החבאתי את הקוק מתחת למברשת האסלה.‬
‫השוטרים ראו אותי הולך מול החלון.‬ ‫אמרתי שאני הולך לקשור את הכלב.‬
‫הוא אמר, "יופי, כי הוא יחטוף כדור".‬ ‫אמרתי שהוא משוגע.‬
‫השוטרים היו בבית שלי ואצל רוי באותו זמן.‬
‫הרמתי את הטלפון הסלולרי שלי.‬
‫הוא ראה את הטלפון והמפתחות,‬
‫והוא אמר, "של מי הטלפון?"‬ ‫"הוא שלי." "לופש, קח את הטלפון שלו."‬
‫לקחתי את הטלפון וזרקתי אותו כל כך חזק,‬ ‫שזה קפץ חזרה לרגליים שלי.‬
‫תראו את הבלגן פה.‬
‫בזמנו גרו בבית. הוא היה יפה ונקי כשבאנו.‬
‫הוא שונה לגמרי עכשיו. הוא הרוס.‬
‫רוי היה פה בחדר הזה.‬
‫הוא כעס כי‬
‫הוא היעד של עוד חיפוש משטרתי.‬
‫הוא הופתע, הוא התעצבן. "שוב אתם פה?"‬
‫זה נורמלי שמגיבים אלינו ככה.‬
‫זה היה רוי קוט שהכרנו כשהוא הגיע לאי,‬
‫שונה לגמרי מאיך שהוא נראה היום.‬
‫לא נראה לי שמצאנו משהו משמעותי בבית שלו,‬
‫חוץ מ-250,000 פזטות שהיו לו בבית.‬
‫אנחנו 2,000 קילומטרים מספרד.‬
‫מה הוא עושה עם סכום שווה ערך‬ ‫ל-1,250 אירו בבית באיים האזוריים?‬
‫חיפשנו בכל הבית.‬
‫זה לא נראה ככה, כמובן. הבית היה מסודר.‬
‫באנו… זה נורמלי שהם לפעמים מסתירים סמים,‬
‫כסף, מאזניים‬ ‫ופריטים מפלילים אחרים מחוץ לבית,‬
‫מחוץ לחלל שבדרך כלל מחפשים בו.‬
‫חיפשנו אדמה הפוכה, ובורות‬
‫שאולי יש בהם משהו.‬
‫בדקנו בכל השטח‬
‫והתקרבנו למדרון שם למטה,‬
‫שהוא מעל חלקת אדמה,‬
‫בערך שני מטרים מתחת.‬
‫יש שם מחסום טבעי‬
‫ויש מבנה חוץ.‬
‫הלכנו רק כדי להסתכל על השטח,‬
‫ושם בעצם שמענו רעש מלמטה.‬
‫הסתובבנו וירדנו לאורך הצד של החלקה,‬
‫והבנתי שיש שם דלת.‬
‫כשהגעתי לאזור הזה,‬
‫הבנתי שיש משטח מוגבה.‬
‫יש משטח מוגבה בגובה‬ ‫של בערך שני מטרים, אולי 2.2,‬
‫עם קש מעליו. לא ראיתי את הצד השני.‬
‫היה קש מפוזר לכיוון הפינה.‬
‫אפשר היה לראות נתיב בקש.‬
‫ראו שמישהו דרך עליו כמה פעמים.‬
‫בשלב הזה, בלי לדעת מי שם,‬
‫שלפתי את האקדח‬
‫והלכתי לכיוון הקיר.‬
‫כשהתקדמתי עוד קצת, שמעתי…‬
‫את הקול של קווינצ'י.‬
‫והוא אמר באיטלקית,‬ ‫"עצור, אל תירה. זה אני, קווינצ'י".‬
‫לא האמנתי.‬
‫כשהוא נעמד והסתכל עליי, הוא אמר…‬
‫הוא אמר משהו באיטלקית.‬
‫"שוב אתה, לופש. אתה השטן שלי."‬
‫"אתה השטן שלי."‬
‫אמרתי, "לא,‬ ‫היית במקום הלא נכון בזמן הלא נכון". משהו.‬
‫אז בסוף עצרנו את קווינצ'י‬
‫לגמרי במזל, אבל אתה יוצר את המזל שלך.‬
‫אתה חייב. הוא לא נוקש בדלת.‬
‫השוטרים בבית של רוי‬ ‫התקשרו לשוטרים שהיו איתי בניידת,‬
‫ואמרו, "היי, מצאנו את הנמלט".‬
‫שאלתי, "מי הנמלט?" "הנמלט!"‬
‫"איזה נמלט?" "הנמלט האיטלקי!"‬
‫"ואו, היה לכם מזל!"‬
‫- האיטלקי נתפס -‬
‫נכנסתי למכונית. זה היה בעיתון הבוקר.‬
‫"אדם מבוקש נמצא באשאדה דו נורדסטה."‬
‫הגענו לתחנת המשטרה,‬
‫ופאצ'קו היה בג'יפ יחד עם האיטלקי.‬
‫הם הגיעו והאיטלקי אמר, "מים, בבקשה".‬
‫ופאצ'קו אמר, "זה האיטלקי".‬
‫והשוטר אמר, "לא ידעת מי הוא?"‬
‫אבל פאצ'קו באמת לא ידע. הם חשבו שהוא צוחק.‬
‫כשהגענו, פאצ'קו אמר,‬ ‫"ואו, הוא היה בבית שלך?"‬
‫ואו…‬
‫הם הכניסו את האיטלקי,‬ ‫ונשארתי בחוץ במכונית, לבד.‬
‫המכונית חנתה באמצע הכביש.‬
‫נהגי המוניות בהו, ויצאתי כאילו שאני שוטר.‬
‫יצאתי מהמכונית, סגרתי את הדלת, בום!‬
‫עברתי בפתח וצלצלתי בפעמון.‬
‫השוער ענה. "אתם משאירים אותי פה בחוץ?"‬
‫הוא פתח את הדלת ונכנסתי.‬ ‫מעולם לא ראיתי אותו שוב.‬
‫אחת עשרה שנות מאסר‬ ‫נגזרו על אנטונינו קווינצ'י,‬
‫איטלקי שלפני שישה חודשים‬
‫הציף את האי סאו מיגל בקוקאין.‬
‫בית המשפט בפונטה דלגאדה הוכיח‬
‫שיותר מ-500 קילו שנתפסו ביוני‬ ‫הגיעו על היכטה של קווינצ'י,‬
‫וגרמו לעשרות מקרים של מנת יתר בצעירים.‬ ‫שלושה מהם מתו.‬
‫- 14 בדצמבר 2001, משפט -‬
‫קיבלתי עונש מאסר של תשע שנים.‬
‫שש שנים ושמונה חודשים. זה עלה ל-11.‬
‫סמים לא שווים את המחיר.‬
‫פעם אמרתי לשופט,‬
‫"אתה נותן לי שבע, שמונה או תשע שנים בכלא‬
‫על סחר?"‬
‫הוא שאל אותי אם יש לי משהו לומר, והיה לי.‬
‫הוא גוזר עליי עונש כמו סוחר סמים?‬
‫מבחינתי, סוחר סמים זה מישהו שיש לו נכסים‬
‫ומרוויח מזה.‬
‫אני סתם בזבזתי את הכסף של אבא שלי.‬
‫צריך להבחין בין אלה שיש להם מוח קרימינלי‬
‫ונמצאים בעולם הסמים רק למטרת רווח,‬
‫לבין אלה שמוכרים‬ ‫כדי לקבל כסף בשביל עוד סמים.‬
‫צריך לעשות את ההבחנה הזו.‬
‫הסוג השני הם אנשים עם בעיה‬ ‫שהתדרדרו לפשע בגלל הפתולוגיה שלהם,‬
‫והסוג הראשון הם עבריינים שרוצים להרוויח.‬
‫העונשים צריכים להיות כבדים בשני המקרים,‬
‫כי הרבה אנשים מתים בגלל סחר בסמים,‬ ‫בגלל צריכה,‬
‫ולכן סוחרים צריכים לקבל עונש כבד.‬
‫כשהלכתי לכלא,‬
‫העור על הידיים שלי התקלף‬
‫בגלל ההתעסקות עם קוק,‬ ‫שבירת הגושים והסידור בשקיות.‬
‫הלכתי למרפאה בכלא והאחות אמרה,‬
‫"מר רוי, התעסקת עם כימיקלים, וזה לא בריא."‬
‫אמרתי, "הידיים שלי היו ככה‬ ‫לפני הכלא. זה בגלל הקוק."‬
‫ב-19:00 כולנו נעולים, והסמים מגיעים.‬
‫נקישה בדלת.‬
‫"רוי, פאצ'קו,‬ ‫תכינו נייר כסף בשביל לנסות את זה."‬
‫מי נותן את הסמים? הסוהר.‬
‫חבר שלי הגיע לכלא כדי להשיג חשיש.‬ ‫הוא לא הצליח להשיג אותו בחוץ.‬
‫השגתי לו שבעה גושים מהתא בשביל הביקור שלו,‬
‫והסוהר אמר, "אתה מסתובב הרבה".‬
‫העמדתי פנים שאני צריך למסור‬ ‫ניירת בשביל עורך הדין.‬
‫היו לי שבעה גושים מגולגלים בנייר.‬
‫לא היה חשיש בחוץ. בכלא היה המון.‬
‫מה לעזאזל?‬
‫לא היה כלום בחוץ.‬ ‫הוא בא לכלא כדי להשיג את זה.‬
‫המשטרה לא מצאו את הקוקאין בבית של רוי‬
‫כי רוי, כשהשוטרים דפקו על הדלת,‬
‫הוא הלך לשם עם קופסת פלסטיק ככה, קטנה.‬
‫הוא החביא אותה בשירותים.‬
‫יש לו מברשת לאסלה,‬
‫והוא שם את הקופסה מתחת‬
‫והמברשת מעל.‬
‫כמובן שהשוטרים לא רצו לגעת בזה,‬ ‫אז הם לא ראו אותה.‬
‫ובסוף אחיו מצא את הקופסה.‬
‫אחי, לואיס, ביקר אותי בכלא פעם אחת,‬ ‫ומעולם לא ראיתי אותו שוב.‬
‫הוא לקח את המכונית של רוי, שחנתה שם.‬
‫הוא הסניף או הזריק סמים. לא יודע מה.‬
‫הוא היה בדרך לנורדסטה ואיבד שליטה בסיבוב.‬
‫הוא עף ממדרון תלול ליד נהר, ומת.‬
‫והוא נשאר שם. זה דפוק.‬
‫אחרי כמה שבועות, הייתי בכלא,‬
‫ואבא שלי הרגיש רע עם עצמו‬ ‫כי נכשל בחינוך שלנו.‬
‫בלוויה של אחי,‬
‫בני הדודים שלי מצאו את אבא שלי‬ ‫בחדר שלו עם סכין, מנסה להתאבד.‬
‫הוא היה בדיכאון. אבא שלי היה אדם טוב.‬
‫הוא היה אדם טוב.‬
‫מישהו הגיע מכלא ביבשה אל הכלא פה.‬
‫הוא ניגש אליי ואמר שאמרו לו בכלא‬
‫שהאיטלקי נתן את ההוראה לרצוח את אחי.‬
‫אתם מאמינים שהמציא את זה?‬ ‫בום! הכנסתי לו אגרוף בלסת.‬
‫זה כי דיבר על אח שלי.‬
‫ואז הכנסתי לו עוד אגרוף כי שיקר. מבינים?‬
‫היה חסר לנו משהו. הרגשנו שפספסנו משהו.‬
‫וזה היה קווינצ'י.‬
‫גם הוא נראה קצת כמו קורבן,‬
‫במיוחד כשהבנו שכנראה לא פעל לבד.‬
‫למה לקח את כל האשמה בסיפור, כל האחריות?‬
‫הוא חזר בו כשחקרנו אותו.‬
‫הוא אמר שלא הראה לנו את המיקומים…‬
‫הייתה לו זכות להגן על עצמו.‬ ‫הוא גילם את התפקיד.‬
‫יכול להיות שעורך הדין שלו ייעץ לו‬
‫לנסות להתנער מאחריות, מהעול הכבד‬
‫של ההרס והחורבן שגרם לאי סאו מיגל.‬
‫הבנו שחסרה פיסה מהפאזל.‬
‫איפה קווינצ'י?‬
‫אנטונינו קווינצ'י עבר לקואימברה,‬
‫לכלא קואימברה. הוא ישב בכלא בקואימברה,‬
‫שם ניסה למכור מפות אוצר.‬
‫קווינצ'י יצר מפות של האי,‬ ‫וסימן איקס בתור מקום האוצר.‬
‫ואנשים קנו את המפה ובאו לפה לאיים האזוריים‬
‫בחיפוש אחר האוצר שבמפה,‬
‫המקום שבו האיקס היה מסומן‬
‫בציור בסיסי של האי.‬
‫האיקס הזה על מילימטר מהמפה‬
‫יכול להתפרש אולי על עשרה קילומטרים‬ ‫של קו חוף‬
‫שבלתי אפשרי לחפש בו.‬
‫דיברתי איתו על המפות, והוא צחק,‬
‫עם מבט שמח בעיניים, ואמר,‬
‫"ככה אני קונה סיגריות." הוא אמר משהו כזה.‬
‫הוא המשיך הלאה, חי את הסיפור שלו‬ ‫שקשור לסחר בסמים ולסמים.‬
‫ובראבו דה פייש,‬ ‫אנשים המשיכו להיות קורבנות סמים.‬
‫החיים הם מעגל מתמשך, קבוע ולא הוגן.‬
‫אנחנו חייבים להכיר בזה‬
‫שהמבצע‬
‫לאיתור הקוקאין‬
‫ציין נקודת שיא בצריכת סמים בסאו מיגל.‬
‫זה נמשך שנים.‬
‫מסיבה שנמשכה‬ ‫ארבע, חמש, שש שנים, עם חגיגות כל הזמן.‬
‫חגגו במועדונים,‬
‫כולם הסניפו בשירותים…‬
‫זה קרה בכל מקום.‬
‫אנשים חגגו לילות שלמים.‬
‫הקוק הגיע לכל העולם.‬
‫בוסטון, ניו יורק, מונטריאול, טורונטו,‬
‫פרובידנס, רוד איילנד‬
‫הסמים הגיעו לשם במטוסים וגם בסירות.‬
‫היו שתי דרכים להוציא אותו.‬
‫כאילו שמדובר באדם.‬ ‫איך אדם מאמריקה מבקר בפורטוגל?‬
‫הכלבים באיים האזוריים‬ ‫מרחרחים בחיפוש אחרי סמים…‬
‫הם כנראה מחפשים גבינה. הם לא מזהים "לבן".‬
‫החכמים הרוויחו וברחו לקנדה או אמריקה.‬
‫אנשים פשוט השקיעו בבתי קפה, ברים,‬ ‫דירות וכל מיני דברים.‬
‫ואני גם מכיר אנשים‬ ‫שקברו חבילות של כסף ואיבדו אותן.‬
‫אבל היו הרבה אנשים שבחיים לא היה להם כסף.‬
‫הם היו הכי מצליחים.‬
‫הם חסכו את הכסף שלהם.‬ ‫הם מעולם לא ראו סכומים כאלה.‬
‫מבחינתם, הם היו מיליונרים, עשירים…‬
‫זה היה מענה לתפילות שלהם.‬
‫אפילו היום, עשרים ומשהו שנים אחר כך,‬
‫הם אומרים שחלק מהקוק עדיין מוסתר איפשהו.‬
‫כאן.‬
‫עשיתי את כל זה, כל הרחוב הזה.‬
‫המדרכות האלה, הבטון הזה…‬
‫ב-2009,‬
‫עזבתי את האיים האזוריים ובאתי לפה.‬
‫נולד לי פה בן, לסאנדרו,‬
‫לסאנדרו פרינס. דור שלישי.‬ ‫הוא שקל בערך 900 גרם כשנולד.‬
‫כשנולד, הוא היה מחובר למכונות,‬
‫ולא ידענו אם יחיה או ימות.‬
‫אבא שלי דיבר איתי ואמר,‬
‫"יש לך עוד ילדים עכשיו, אתה חייב להתפכח."‬ ‫בלה, בלה.‬
‫אז הבטחתי לו‬
‫שאפסיק למכור סמים,‬
‫אפסיק להסתבך בדברים האלה,‬
‫ואשנה את החיים.‬
‫כל מה שעשיתי,‬ ‫טוב או רע, אני מסביר לילדים שלי‬
‫כדי שינסו להיות טובים ממני.‬
‫אבא שלי היה אומר, "זה הכול לסגירה".‬
‫אבא שלי לא לקח אותי לבנק,‬
‫או לפגישות בשוק הדגים…‬
‫מבינים?‬
‫לא דברים כאלה. אני מסביר את זה לילדים שלי.‬
‫כדי שידעו, שיהיו מודעים‬ ‫למה שהם צריכים לעשות בשביל העתיד שלהם.‬
‫אני מרגישה חיבור מיוחד מאוד,‬
‫לא רק לסיפור הזה, אלא גם לראבו דה פייש.‬
‫יש פה בעיות, אבל זה ככה בכל מקום.‬
‫אפשר לעזוב את ראבו דה פייש,‬ ‫אבל המקום הזה לא עוזב אותך.‬
‫משהו קסום נשאר.‬
‫כשהולכים לכלא, החיים…‬
‫מתהפכים.‬
‫בכלא,‬
‫השנים בפנים הופכות אותך לסגור יותר.‬
‫לא נפתחתי כלפי נשים או גברים.‬
‫זה לקח זמן, שלוש או ארבע שנים.‬
‫ואז התחלתי לחשוב שאני ממש צריך‬ ‫לחזור להיות מי שהייתי לפני.‬
‫האדם השמח, שתמיד מתבדח…‬
‫וזהו זה.‬
‫זה היה רע.‬
‫התמכרות היא כמו דרקון בתנומה.‬
‫הוא נרדם כשמקבלים טיפול‬
‫ומצליחים להישאר נקיים לתקופה.‬
‫אבל המפלצת המרושעת מתעוררת,‬
‫המפלצת המרושעת שהיא התמכרות לסמים.‬
‫היא יכולה להתעורר בכל רגע‬ ‫אם יש חוסר יציבות,‬
‫או מצב בלתי צפוי בחיי אותו אדם.‬
‫פרדה, מוות של אדם אהוב או משהו אחר,‬
‫כמו פיטורים ודברים כאלה.‬
‫החיה הקטנה הזו בתרדמה,‬ ‫אבל היא יכולה להרים ראש בכל רגע.‬
‫התמכרתי לחומר הסינתטי,‬
‫וזה לקח את כל מה שאני אוהב.‬
‫זה לקח את המשפחה שלי, את הכול.‬
‫עשיתי דברים שהם לא אני.‬
‫זה משנה אדם.‬
‫אני רוצה לחזור. אני לא…‬
‫איבדתי את אשתי, הילדים שלי…‬
‫אשתי היקרה.‬
‫בנוסף, כסף שבא בקלות פשוט נעלם.‬
‫גם זה לא דבר טוב.‬
‫כשמרחיקים אותך מהמשפחה זה דפוק.‬
‫כן.‬
‫ואז, כשהבן שלי היה בבית החולים,‬
‫התפללתי הרבה.‬
‫אמרתי, "אלוהים, בבקשה, תעשה לי טובה".‬
‫"אם הבן שלי יחלים וישרוד,‬
‫אפסיק עם כל זה."‬
‫"העסק הזה שבו אנשים נפגעים,‬
‫שבו אני מכניס את הרעל הזה לחיים שלהם."‬
‫וזהו. זו הייתה הבטחה שעד היום, תודה לאל…‬
‫זה משהו שאני לא רוצה לדעת עליו.‬ ‫אני לא רוצה בו שום חלק.‬
‫מבחינתי, זה חרא, זה זבל.‬
‫זה חרא שהורס משפחות.‬
‫אלה חיים של שקר,‬
‫חיים של מניאקים ומלשנים,‬
‫חיים של, אתם יודעים…‬
‫החבר הכי טוב שלך יכול לדפוק לך כדור בעורף‬
‫אם השגת יותר מדי.‬
‫בחיים של סמים, אין חברים.‬
‫אף פעם אין חברים בחיים של סמים.‬
‫- אחרי ריצוי עונשו,‬
‫רוי קוט לקה בדיכאון עקב מות בנו. -‬
‫- הוא שקע שוב בצריכת סמים ונעצר. -‬
‫- הוא כרגע ממתין למקום‬ ‫שבו יוכל לעבור גמילה. -‬
‫- אנטוניו פאצ'קו שיקם את חייו‬
‫וממשיך לגור באותו כפר. -‬
‫- הוא מעולם לא נעצר שוב. -‬
‫לוקח זמן לבנות את המנועים האלה,‬ ‫כל החלקים האלה, לאט.‬
‫- טוני גורש מארה"ב לפני 25 שנים‬
‫ומעולם לא הצליח לחזור. -‬
‫- הוא חולם לחזור יום אחד‬ ‫ולפגוש את משפחתו. -‬
‫- טלמו פתח עסק מצליח של הפצת דגים. -‬
‫- הוא עדיין מתגורר בראבו דה פייש. -‬
‫בצד הזה, הפינות האלה. כל זה.‬
‫- סנדרו ג'י ממשיך להתגורר בארה"ב‬ ‫עם אשתו ושלושת ילדיו. -‬
‫- הוא הקים חברת בנייה מצליחה‬ ‫שמעסיקה יותר מ-40 עובדים. -‬
‫- בצו בית משפט, נאסר עליו לצאת מארה"ב. -‬
‫- הוא לא חזר לאיים האזוריים מאז 2013. -‬
‫- ב-2021 אנטונינו קווינצ'י נעצר בברזיל‬
‫על סירה עם 630 ק"ג של חשיש. -‬
‫- הוא השליך את המטען לים. -‬
‫- הוא נתפס בשעת מעשה,‬ ‫והמשטרה אספה את החבילות. -‬
‫- הוא נאסר ל-9 שנים על סחר בסמים. -‬
‫- הוא נמלט שוב,‬ ‫ומבוקש כרגע על ידי משטרת ברזיל -‬
‫- למרות העוני המתמשך,‬ ‫ראבו דה פייש הוא כעת אטרקציה תיירותית. -‬
‫- אלפי תיירים סקרנים מבקרים בכפר. -‬
‫- הסיפור של ראבו דה פייש‬
‫היה ההשראה‬ ‫לאחת מהסדרות הבדיוניות הכי נצפות אי פעם. -‬
‫- ראבו דה פייש מעולם לא חזר שוב לקדמותו. -‬
‫"אני מתגעגע למולדתי‬
‫"קדימה‬
‫"זה לא יפסיק‬
‫"כולם מדברים‬
‫"נכון‬
‫"והעבריינים מעשנים‬
‫"אור השמש מחכה לי‬
‫"על חוף הים‬
‫"אתם תראו שכולם מדברים‬
‫"על האיים האזוריים ופורטוגל‬
‫"אנחנו ילידי ראבו דה פייש, אין כמונו‬
‫"כולם רוקדים במסיבה‬
‫"אני תמיד במסיבה‬
‫"מה לגבי מחר?‬
‫"מחר אהיה במסיבה‬
‫"אני תמיד במסיבה"‬
‫תרגום כתוביות: כפיר מי-בר‬