Downloaded from YTS.MX
‫- כל המסרונים בסרט הזה הם אמיתיים. -‬
Official YIFY movies site: YTS.MX
‫- מספר חסוי:‬ ‫סרט תיעודי של NETFLIX -‬
‫לסגור את זה?‬ ‫-כן.‬
‫מושלם.‬
‫קוראים לי לורן ליקארי.‬
‫גדלתי בביל סיטי, מישיגן.‬
‫ביל סיטי זאת עיירה קטנטנה.‬ ‫יש רמזור אחד ושני ברים.‬
‫אני לומדת בתיכון ביל סיטי.‬
‫זה בית ספר קטן במקום קטן,‬
‫וכולם מכירים את כולם.‬
‫קוראים לי סופי וובר.‬
‫אני לומדת בתיכון ביל סיטי‬ ‫עם אוון ומייסי ולורן.‬
‫אין מה לעשות באזור‬ ‫חוץ מלהסתובב בעיירה ברגל.‬
‫אין מה לעשות חוץ מלדבר על אנשים אחרים.‬
‫אפילו ההורים. כאילו...‬
‫הם מדברים על מה שאנחנו הצעירים עושים,‬
‫ואני חושבת שזה משהו רעיל שעובר מדור לדור.‬
‫מלא אנשים נמצאים בטלפונים שלהם‬ ‫עד 13 שעות ביממה,‬
‫וזה קצת מוגזם בעיניי.‬
‫אני אוהבת להיות בטלפון.‬
‫אני אוהבת להיות בטיקטוק ובסנאפצ׳ט.‬
‫אני אוהבת להסתמס עם חברות.‬
‫זאת בערך צורת התקשורת היחידה היום.‬
‫בטלפונים.‬
‫קיבלתי את הטלפון הראשון שלי בגיל 13.‬
‫לכולם היו טלפונים.‬
‫רציתי להשתלב. הגעתי לגיל‬ ‫שהמדיה החברתית נהיית פופולרית,‬
‫ופשוט רציתי להיות קול.‬
‫הטלפון יכול כמובן להיות‬ ‫דרך לתקשר עם חברים, אבל...‬
‫גם דברים מסוכנים יכולים לקרות בו.‬
‫זה מטורף שהטלפון יכול להיות‬ ‫הדבר הכי גרוע שקרה לי.‬
‫בחיים לא ראיתי מכוערת כמוך.‬
‫תיכוניסטית במישיגן סבלה מבריונות רשת‬ ‫במשך יותר משנה.‬
‫וכולם הזדעזעו לגלות מי עשה את זה.‬
‫בחלק מהמסרונים היו פרטים‬
‫שיצרו רושם שמישהו עקב אחריהם.‬
‫היית צריך להיזהר בכל מילה שאמרת‬ ‫כדי לא להיראות אשם.‬
‫היו מגיעים 40-50 מסרונים ביום.‬
‫כשהמשטרה ובהמשך גם ה־FBI נהיו מעורבים,‬
‫יכולת לראות שמדובר בהסלמה מהירה.‬
‫שלחת להם פעם משהו כזה?‬
‫מדובר בהטרדה מאיימת.‬
‫אני צריך לוודא שאת בטוחה לפני שאני הולך.‬
‫ככל שיש לך יותר חברים,‬
‫זה מגביר את הסיכוי שהם יבגדו בך.‬
‫מטורף שמשהו כזה יכל לקרות בביל.‬
‫המצב עמד להחמיר מאוד.‬
‫- מספר חסוי: המתחזה מהתיכון -‬
‫- אוקטובר 2020 -‬
‫הייתה ילדה בכיתה שלי‬ ‫שעשתה מסיבת האלווין כל שנה,‬
‫וכל הילדים היו באים למסיבה,‬ ‫וכל ההורים שלנו גם.‬
‫אני ולורן היינו ביחד שנה בערך,‬
‫והיא לא הוזמנה,‬
‫אבל אני סוג של הזמנתי אותה.‬
‫״אם אני הולך, את באה איתי.״‬
‫לא רציתי ללכת למסיבת ההלאווין.‬
‫היא לא כל כך אהבה את הבנות בכיתה שלה.‬
‫היא רצתה שנהיה רק שנינו לבדנו.‬
‫שבועיים לפני מסיבת ההלאווין,‬
‫קיבלנו הודעה ממספר לא מוכר בצ׳ט קבוצתי.‬
‫היי לורן. אוון תכף עוזב אותך.‬
‫הוא כבר לא מחבב אותך,‬ ‫וזה ככה כבר הרבה זמן.‬
‫ברור שהוא רוצה אותי.‬
‫הוא צוחק, מחייך, נוגע לי בשיער.‬
‫לא ברור מה הוא אמר לך,‬
‫אבל הוא יבוא למסיבת ההלאווין,‬
‫ושנינו רוצים להזדיין.‬
‫את ילדה נחמדה,‬
‫אבל ממני הוא יקבל את מה שהוא רוצה.‬
‫צר לי, לא צר לי.‬
‫לא היה לי מושג ממי ההודעות.‬
‫אולי זה אחד החברים שלנו‬ ‫שמנסה לעבוד עליי ועל אוון.‬
‫שאלתי את קלואי, כי היינו חברים,‬ ‫והמסיבה הייתה שלה.‬
‫שאלתי, ״את יודעת מי שלח את זה?״‬
‫או ״את שלחת את זה?״‬ ‫סתם שאלתי.‬
‫וחשבתי, ״זה בטח ייפסק.‬ ‫רק צריך לתת לזה זמן.״‬
‫אחרי מסיבת ההלאווין, ההודעות נפסקו,‬
‫ונראה שהמצב השתפר.‬
‫הכול היה כרגיל בבית הספר.‬
‫כולם היו מיודדים.‬
‫לא היו שום ריבים‬
‫שיכלו להוביל להודעות האלה.‬
‫התרגשתי לקראת שנת הלימודים החדשה,‬
‫אבל אז, אחרי כמעט שנה,‬
‫ההודעות חזרו.‬
‫- 11 חודשים מאז ההודעות הראשונות -‬
‫מה שלום הזוג ה״מאושר״?‬
‫מתכוננים לסוף הקשר ״המוזהב״?‬
‫שמענו שאתם זוג לנצח.‬
‫- לחלק מאיתנו נמאס לשמוע את זה -‬
‫אוון אוהב אותי, ואני אהיה אהובתו לנצח.‬
‫הוא יהיה איתי, ואת תהיי בודדה ומכוערת.‬
‫נראה שההודעות היו אמורות‬ ‫להפריד ביני ובין אוון.‬
‫ידעתי שזה לא מישהו שאני מכירה,‬
‫כי המספר לא היה שמור בטלפון שלי.‬
‫לא הייתה לזה שום סיבה.‬
‫ההודעה הראשונה הייתה על מסיבת ההלאווין.‬
‫זה פשוט קרה, ואז זה קרה שוב.‬
‫רציתי שהם יענו לטלפון,‬
‫כדי שננסה להבין מי הם,‬
‫אבל היינו מקבלים מהם הודעה‬ ‫רגע אחרי שהיינו מתקשרים.‬
‫הם אף פעם לא היו עונים.‬
‫לו, די כבר להתקשר. אני לא עונה.‬
‫בהרבה מהמסרונים, השולח האלמוני‬ ‫היה קורא לי בכינוי שלי, ״לו״.‬
‫אז חשבתי שזה בטח מישהו שהיה קרוב אליי‬
‫או לאחד החברים הקרובים שלי.‬
‫הייתי מקבלת לפחות שישה מסרונים ביום.‬
‫זה היה ממש מעצבן,‬
‫כי ידעתי שאוון לא קשור לזה,‬
‫וידעתי שגם הוא לא יודע מה קורה.‬
‫לפני כל זה,‬
‫הייתי עם אוון, ופשוט היו לי חיים טובים.‬
‫אהבתי את החיים.‬
‫הכרתי את אוון בכיתה ז׳, כשהייתי בת 12.‬
‫חשבתי שהוא חמוד.‬
‫לורן הייתה ביישנית, אבל חמודה.‬
‫אכפתית.‬
‫כל הזמן דיברנו.‬
‫ואז, יום אחד, הזמנתי אותה לצאת איתי.‬
‫זה היה ממש מורט עצבים.‬
‫לא ידעתי אם אני מוכן לזה. הסמקתי נורא.‬
‫לורן התחילה לדבר עם בן בשם אוון.‬
‫״את מדברת עם בן? את לא קצת‬ ‫צעירה בשביל זה?״ כמו שאבות מדברים.‬
‫- שון ליקארי‬ ‫אבא של לורן -‬
‫היו להם תחומי עניין משותפים...‬
‫- קנדרה ליקארי‬ ‫אימא של לורן -‬
‫הם עשו ״תעלול או ממתק״ ביחד.‬
‫דברים קטנים כאלה.‬
‫לאן יצאתם בדייט הראשון?‬
‫אימא, את יודעת?‬
‫אני זוכרת שאוון בא הביתה‬ ‫וסיפר לי על הבלונדינית החמודה בכיתה שלו.‬
‫- ג׳יל מקני‬ ‫אימא של אוון -‬
‫היו להם הרבה תחומי עניין משותפים,‬ ‫בייחוד ספורט.‬
‫אוון היה אתלטי ועסק בספורט, וגם לורן,‬ ‫אז חשבתי שהם מתאימים מאוד.‬
‫- דייב מקני‬ ‫אבא של אוון -‬
‫והתחלנו לבלות יחד כקבוצה, לעשות דברים.‬
‫כל המשפחה שלי חיבבה אותה. היה בינינו קליק.‬
‫קנדרה, ואימא של אוון, ג׳יל,‬ ‫נהיו חברות טובות.‬
‫היינו מזמינים אחד את השני,‬ ‫עושים מדורות ומבלים ביחד,‬
‫ומבלים ביחד בזמן שהילדים שיחקו.‬
‫זה עף.‬ ‫-זה בוער.‬
‫לורן ואוון כל הזמן חייכו וצחקו ביחד.‬
‫הם היו כמו זוג תיכוניסטים בסרט.‬
‫בשנה הראשונה בתיכון,‬ ‫כינו אותם ״הזוג המוזהב״.‬
‫אני חושבת שקינאו בהם בכיתה.‬
‫אולי רצו להיות בקשר,‬ ‫או רצו שהבנים ישימו לב לבנות...‬
‫לשניהם היה את זה.‬
‫אני בטוחה שהיו דברים כאלה.‬
‫בית הספר של ביל סיטי‬ ‫הוא מגן ילדים ועד כיתה י״ב,‬
‫הכול בבניין אחד.‬
‫הילדים בתיכון שלי...‬
‫גדלתי איתם עוד מהגן, למעשה.‬
‫יש רק 30 תלמידים בכל כיתה.‬
‫יש לנו צ׳טים קבוצתיים ואנחנו חברים.‬ ‫אף אחד לא שונא אף אחד.‬
‫בחיים לא ראיתי מכוערת כמוך.‬
‫היה לנו שיעור מדע ביחד, כולנו ישבנו יחד...‬
‫- סופי -‬
‫ויום אחד, אוון סיפר לנו מה קורה.‬
‫בהתחלה זה היה כזה,‬ ‫״אני מקבל הודעות מוזרות, לא ברור ממי.״‬
‫אבל ההודעות המשיכו להגיע,‬
‫והוא התחיל לספר לנו מה נכתב בהן,‬
‫ושהוזכרו בהן דברים מהשיחות שלנו בכיתה.‬
‫- אוון אהב את השיחה שלנו על סופי... -‬
‫לא חשדתי שאלה הבנים בכיתה שלנו,‬
‫כי הבנים בכיתה שלנו לא ממש מעורבים‬ ‫ולא מעניינות אותם דרמות.‬
‫אצל הבנים אין ממש דרמה.‬ ‫אנחנו עוסקים בספורט ונהנים וזהו.‬
‫בדרך כלל יש בנות רעות.‬
‫רציתי לצמצם את רשימת החשודים.‬
‫היינו מדברים על זה בפייסטיים בערבים.‬
‫״מה היה בצ׳ט היום? מי היה שם?״‬
‫הכנו רשימה.‬
‫איזו קבוצה זו יכולה להיות?‬ ‫מי זאת יכולה להיות?‬
‫יש בביל קבוצות מסוימות.‬
‫הקבוצה של המקובלות,‬
‫ויש את הקבוצה של המעודדות,‬
‫והייתה עוד קבוצה של בנות,‬ ‫שבת דודה שלי, אדריאנה, הייתה חברה בה,‬
‫שלא הייתה בה הרבה דרמה.‬
‫חשבתי שאולי אלה הבנות השקטות,‬
‫כי הן יותר חזקות בטכנולוגיה.‬
‫חשבתי, ״זאת בכלל מישהי שלומדת בביל?‬
‫״זאת מישהי בבית הספר?״‬
‫אם זאת תלמידה, בשעות מסוימות,‬ ‫יש מספר מוגבל של אפשרויות.‬
‫אם הייתי מקבל מסרון באמצע יום הלימודים,‬
‫הייתי מסתכל סביב‬ ‫ומנסה לראות מי נמצא בטלפון.‬
‫נראה לי שהיא ידעה מה אני עושה בכיתה.‬
‫יא כלבה זבל. מה את לובשת טייץ?‬
‫אפחד לא רוצה לראות תתחת האנורקטי שלך.‬
‫הייתי חושבת פעמיים מה ללבוש,‬
‫איך אני נראית, השיער שלי...‬
‫זה השפיע על הדימוי העצמי שלי.‬
‫את חסרת ערך וחסרת משמעות.‬ ‫תמיד היית כזאת.‬
‫תשיגי לך חיים ותעופי מפה.‬
‫אוון בחיים לא יסתכל עלייך ולא ידבר איתך.‬
‫דפקת לו את החיים לגמרי.‬
‫המשפחה שלו שונאת אותך בגלל זה‬
‫והוא בחיים לא יתייחס אלייך יותר.‬
‫תזדייני מפה, כלבה. נגמר לו ממך.‬
‫לורן חזרה מביה״ס יום אחד‬
‫עם הבעה מוזרה והתנהגות מוזרה.‬
‫ואני כזה, ״מה קורה?״‬
‫היא כזה ״לא,‬ ‫סתם קיבלתי מסרון דבילי בבית הספר.״‬
‫פשוט הייתי ממש מתוסכלת מזה.‬
‫אבל אימא אמרה לי ״פשוט תתעלמי.‬
‫״את מהממת, כמובן.״‬
‫היא עודדה אותי לא לקרוא את זה.‬
‫אמרתי לה שתמשיך להיות מי שהיא,‬
‫ושלא תדאג. כן?‬
‫לא חשבתי שמישהו יעשה משהו מזיק.‬
‫ואז זה החמיר והחמיר.‬
‫- זדייני, כלבה. מכוערת. -‬
‫- לא בצחוק. זונה מכוערת -‬
‫אוון ואני רוצים למצוץ לאונן להזדיין.‬
‫זה הגיע למצב שלא רציתי לבוא לביה״ס יותר.‬
‫לא ידעתי על מי לסמוך.‬
‫ואז החלטתי שאני חייב לספר להורים.‬
‫הזין והאצבעות שלו, הכוס והפה שלי.‬
‫הם בני 13.‬
‫אם מדובר בילד או בילדה בכיתה ט׳...‬
‫זה די אינטנסיבי.‬
‫נאלצנו להתחיל לבדוק‬ ‫את הטלפון של אוון כל לילה.‬
‫ניסיתי להתנגד לזה.‬
‫היה לי את הטלפון פחות משנה. רציתי פרטיות.‬
‫היינו יושבים וקוראים‬ ‫את כל ההודעות מההתחלה עד הסוף.‬
‫לפעמים ההודעות היו מגיעות בקצב של...‬
‫30, 40, 50 ביום.‬
‫וזה נראה ממש מופרז.‬
‫שון וקנדרה ודייב ואני החלטנו,‬
‫״אוקיי, ארבעתנו צריכים‬ ‫לעשות פגישה עם בית הספר,‬
‫״ולהראות להם כמה המצב נהיה קשה.״‬
‫קיווינו שינקטו בצעדים כלשהם,‬
‫כי חלק מההודעות נשלחו במהלך הלימודים.‬
‫בית הספר אחראי עליהם בזמן שהם בבית הספר.‬
‫אז חשבנו שיגידו לנו‬ ‫״נבדוק מה אפשר לעשות.״‬
‫לצערי, לדעתי,‬ ‫בית הספר לא טיפל בזה כמו שצריך.‬
‫- 12 חודשים מאז ההודעות הראשונות -‬
‫חשבתי שתהיה בדיקה טיפוסית‬ ‫של בריונות רשת,‬
‫כמו שקורה הרבה בבתי ספר בימינו,‬ ‫למרבה הצער.‬
‫- ביל צ׳ילמן‬ ‫המפקח -‬
‫מן הסתם, המקרה הזה התברר‬ ‫כשונה מאוד מרוב המקרים.‬
‫כשהראו לי חלק מהמסרונים,‬ ‫הייתי המום מהבוטות שלהם.‬
‫- דן בויר‬ ‫המנהל -‬
‫לא ראיתי דבר כזה בכל הקריירה שלי.‬
‫התלבשת כמו שרמוטה.‬
‫את מחפשת צומי? זדייני.‬
‫הציצים שלי בפנים שלו.‬
‫מחרמנת אותו.‬
‫עושה לו רטוב.‬
‫מה לעזאזל?‬
‫ההודעות היו וולגריות וגסות כל כך‬
‫שהסמקתי בתור גבר בן 53.‬
‫- ביל סיטי -‬
‫הראיות היו יוצאות־דופן.‬
‫הבוטות של המסרונים האלה.‬
‫ידענו שזה עניין רציני.‬
‫קראו לי ולאוון לצאת‬ ‫מהשיעור האחרון, נדמה לי.‬
‫נכנסנו, והייתי כזה...‬
‫״אוי לא, זה לא עומד לקרות עכשיו.‬
‫״אני מתה מפחד.״‬
‫לא ידענו מה בדיוק קורה,‬ ‫אז קראנו ללורן שתבוא,‬
‫כי לא ידענו.‬
‫אולי היא שולחת את ההודעות לעצמה,‬ ‫בשביל תשומת לב, או...‬
‫לא היה לנו מושג.‬
‫אז ניסינו להגיד דברים בקול רם‬ ‫ליד אנשים מסוימים‬
‫כדי לבדוק אם זה יוזכר בהודעות,‬
‫והפעם היחידה שזה הוזכר בהודעות‬
‫הייתה כשדיברנו ליד לורן,‬
‫וזה בהחלט הדליק נורה אדומה.‬
‫לורן אף פעם לא דיברה איתי ישירות על דברים.‬
‫לורן תמיד הייתה מסוגרת.‬
‫אף פעם לא הפגינה רגשות.‬
‫ודיברה רק על ספורט‬ ‫ולא על דברים שחשובים לה.‬
‫היו לה חברים,‬
‫אבל לא המון, והיא תמיד הייתה שקטה,‬
‫אז חשבתי שאולי לורן‬ ‫שולחת את ההודעות לעצמה,‬
‫כדי להתקרב יותר לאוון,‬
‫ונראה שהיא רוצה תשומת לב,‬
‫ושזאת דרך להשיג אותה.‬
‫דיברנו עם אוון ולורן,‬
‫אבל פסלנו אותם די מהר, בזכות התגובות שלהם.‬
‫תגובות אותנטיות.‬
‫זה נהיה נושא חם בבית הספר.‬
‫יש 700 ילדים בבית הספר.‬
‫בשלב הזה,‬
‫זה עלול להיות כל אחד.‬
‫פניתי לתלמידים שלי‬ ‫שידעתי שיגידו לי את האמת,‬
‫ושאלתי אותם על המצב.‬
‫שאלנו אותם כל שאלה אפשרית.‬
‫הם לא ידעו כמעט שום דבר.‬
‫אז התחלתי במעקב וידאו.‬
‫סימנתי מתי כל הודעה הגיעה,‬
‫וניסינו לאתר בווידאו מישהו במסדרון‬
‫שולח מסרון באותו הזמן.‬
‫מר בויר ביקש שאודיע לו כשאקבל הודעה,‬
‫כדי שיבדוק מי היה עם טלפון ביד.‬
‫כדי שאדע מתי ההודעה התקבלה,‬
‫ונוכל לבדוק במצלמות ולראות‬ ‫אם מישהו בדיוק ביקש לצאת מהכיתה.‬
‫הם עשו את כל זה, ועדיין לא מצאו פתרון.‬
‫המסרונים המשיכו להגיע.‬
‫כי קשה לדעת אם הם שולחים סנאפצ׳ט,‬ ‫או מסרון מטריד,‬
‫או סתם צופים בסרטון.‬
‫קנדרה ואני התחלנו לשתף פעולה.‬
‫היינו באות לבית הספר כמעט כל יום,‬
‫לאימונים או לאירועים כלשהם,‬
‫אז כזה ״היי, לורן קיבלה הודעות היום?‬
‫״זה מה שאוון קיבל.״‬
‫ג׳יל ואני דיברנו על זה.‬
‫ביחד יכולנו לדבר כמעט על כל דבר.‬
‫לשתף דברים.‬
‫להרגיש שיש שם תמיכה.‬
‫היינו יושבות ומדברות‬ ‫עם מר בויר על ההודעות.‬
‫אחת הטכניקות הראשונות שדיברנו עליהן‬
‫היא פשוט לחסום את המתקשר.‬
‫במקרה הזה, זה היה בלתי אפשרי,‬
‫כי הוא השתמש באפליקציה‬ ‫שמייצרת מספרי טלפון רנדומליים.‬
‫ניסינו לחסום את המספר,‬ ‫אבל אז זה היה מגיע ממספר אחר.‬
‫ייעצנו גם להחליף את המספרים של התלמידים.‬
‫חשבנו על זה לכמה זמן,‬
‫אבל ידענו שזה מישהו שקרוב אלינו.‬
‫המידע שהוא ידע...‬ ‫הוא ידע איפה הם כל הזמן,‬
‫ופחדנו שלעולם לא נגלה מי האדם הזה,‬ ‫וניתן לו להיכנס לבית שלנו.‬
‫אם זה אחד החברים שלהם,‬ ‫האם הוא מוזמן אלינו?‬
‫האם אנחנו פותחים את הדלת‬ ‫למישהו שגרם לכל כך הרבה נזק?‬
‫אז לא היינו מוכנים לוותר על התקווה לגלות.‬
‫- בתי״ס ביל סיטי‬ ‫״כאן האופי נחשב״ -‬
‫אין לכם מושג כמה פעמים‬ ‫הייתי במשרד המנהל, דומעת, ואמרתי:‬
‫״אפשר בבקשה לאכוף מדיניות טלפונים?‬
‫״למה יש לבן שלי גישה לטלפון,‬ ‫בזמן שהוא אמור ללמוד?״‬
‫יש לי רגשות מעורבים‬ ‫לגבי השימוש בטלפונים בבית הספר,‬
‫כי הטלפונים שלנו...‬ ‫הטלפון משמש אותי כמשרד אישי.‬
‫אני עובד המון מהטלפון.‬
‫אני יודע שהם יכולים להיות‬ ‫שימושיים בכיתה ככלי חינוכי.‬
‫- 13 חודשים מאז ההודעות הראשונות -‬
‫אנחנו ננצח. אני מבטיחה לך.‬ ‫אוון לא מחבב אותך.‬
‫הוא לא אוהב אותך.‬
‫הוא רוצה סקס, מציצות, ולהתחרמן.‬
‫הוא לא רוצה אותך.‬
‫לורן ואני היינו בסדר כל הזמן הזה,‬
‫אבל אז ההודעות גרמו ללורן‬ ‫לפקפק בעצמה ובקשר שלנו.‬
‫אנחנו נהיה איתו במלון בחמישי,‬ ‫ואת לא תהיי שם.‬
‫ואז השולחת אמרה שבילינו ביחד.‬
‫אז הייתי כזה... ״אוקיי, אני כבר לא בטוחה‬ ‫שאני יכולה לסמוך על אוון.״‬
‫אני ולורן התחלנו לריב יותר.‬
‫היא האשימה אותי בדברים לא נכונים.‬
‫כי היא הייתה מקשיבה למסרונים.‬
‫פשוט התעצבנו אחד על השנייה בגלל זה,‬
‫ולא היינו צריכים להתעצבן.‬
‫מה שהשולחת רצתה זה שאני ולורן ניפרד.‬
‫אני ולורן דיברנו בפייסטיים, ואמרתי לה ש...‬
‫זה מתחיל להיות יותר מדי, ושאולי...‬
‫אם ניתן לה את מה שהיא רוצה והיא תפסיק,‬ ‫אולי יום אחד נוכל לנסות שוב.‬
‫זה ממש שבר לה את הלב.‬
‫היא נורא נפגעה.‬
‫הוא היה האהוב הראשון שלי.‬
‫היינו יחד יותר משנתיים.‬
‫ופשוט הפסקנו לדבר.‬
‫דיברתי עם לורן והזכרתי לה,‬
‫״את יודעת מי זה אוון,‬
‫״ו...‬
‫״כבנאדם, גם אם הוא לא מחבב אותך,‬ ‫הוא לא היה אומר דברים כאלה.״‬
‫ולרוע המזל, זה הקשה על הקשר שלהם.‬
‫ההודעות פשוט הכבידו עליהם מדי,‬
‫ואני חושבת שזה מה שעמד במרכז‬ ‫החודשים האחרונים של הקשר שלהם.‬
‫״דיברת עם הבחורה הזאת?‬
‫״היית איתה?״‬
‫כי אלה היו שקרים.‬
‫אני מרגישה שההודעות‬ ‫פשוט ניסו לגרום לנו להיפרד.‬
‫אבל כשנפרדנו, נראה שההודעות רק החמירו.‬
‫העובדה שהיא המשיכה,‬ ‫אחרי שהשיגה את הדבר היחיד שרצתה...‬
‫זה שבר את הלב.‬
‫- הוא חושב שאת מכוערת -‬
‫- הוא חושב שאת זבל -‬
‫- הוא שונא אותך! ניצחנו -‬
‫- מכוערת. לא שווה כלום -‬
‫תתאבדי עכשיו, כלבה.‬
‫החיים שלו יהיו יותר טובים אם תמותי.‬
‫כשקראתי את זה לראשונה, הייתי בהלם.‬
‫זה העציב אותי. הייתי במצב נפשי גרוע.‬
‫זה נהיה ממש נורא.‬
‫היו שם הודעות חולניות.‬
‫״לורן צריכה להתאבד״...‬
‫״היא לא צריכה לחיות״,‬ ‫״היא לא צריכה להיות בביה״ס הזה.״‬
‫- מוות #באנגבאנג #התאבדות -‬
‫לחץ הדם שלי עלה.‬
‫כשאני חושב שתלמידה‬ ‫נאלצה לסבול הטרדה כזאת,‬
‫במשך תקופה כזאת,‬
‫אני מודאג לגבי מצבה הנפשי.‬
‫בטח יש לזה השפעה קשה‬ ‫על המצב הנפשי של בחורה צעירה.‬
‫- ניצחנו -‬
‫זה בהחלט יכול להשפיע על המחשבות.‬
‫- אוון רוצה שתמותי היום -‬
‫מה יקרה אם יום אחד,‬ ‫השולחת תחליט שנמאס לה,‬
‫שהיא כבר לא מקבלת את הסיפוק‬
‫או את התגובה שהיא רוצה מהמסרונים האלה?‬
‫יום אחד, מישהו יאבד את זה.‬
‫אמרתי, ״חייבים לתפוס את הבנזונה״.‬
‫אזהרה: תחסלי את עצמך‬ ‫לפני שאנחנו נעשה את זה.‬
‫כשההודעות התחילו לעסוק בפגיעה גופנית,‬
‫חששנו, בתור הורים,‬
‫שמשהו עלול לקרות לילדים שלנו.‬
‫זאת הייתה נקודת שבירה.‬
‫זה היה גם השלב שבו‬ ‫השריף מיין נכנס לתמונה.‬
‫- 15 חודשים מאז ההודעות הראשונות -‬
‫פנו אליי מבית הספר‬
‫לגבי מקרה של בריונות רשת והתעללות.‬
‫נפגשנו בביה״ס של ביל סיטי.‬ ‫ההורים של שניהם היו שם,‬
‫המפקח על בתי הספר והמנהל היו שם.‬
‫וההורים הסבירו שההטרדות האלה‬ ‫נמשכות כבר יותר משנה.‬
‫ג׳יל וקנדרה, האימהות,‬
‫היו מודאגות מאוד בקשר לילדים שלהן,‬
‫המצב הנפשי שלהם,‬
‫וההשפעה שלו על התפקוד שלהם בבית הספר.‬
‫הן קראו לעזרה.‬
‫הפחד הכי קשה היה ששניהם‬ ‫יחוו טראומה רגשית כתוצאה מזה, וש...‬
‫כשזה יגיע למצב שבו הם כבר לא יוכלו‬ ‫לעמוד בטראומה הזאת,‬
‫הם יהיו בסכנה קשה לפגיעה עצמית.‬
‫זה באמת מדאיג ביותר.‬
‫ידעתי שאני מחפש קבוצה של תלמידים‬
‫שיש ביניהם קשר הדוק מאוד.‬
‫הם כרתו ברית סודיות.‬
‫הם לא יספרו לאף אחד על מה שקורה.‬
‫זה מה שחשבתי בהתחלה.‬
‫- מספר חסוי: #לחסל_את_הכלבה -‬
‫פעם או פעמיים בשבוע,‬ ‫השריף מיין היה בא לבית הספר‬
‫ושואל שאלות כמו‬ ‫״מתי קיבלת הודעה בפעם האחרונה?‬
‫״מה נכתב בה?״‬
‫איך הולך? השתנה משהו?‬
‫פחות? יותר? אותו דבר?‬
‫אוון: פחות הודעות.‬ ‫-אוקיי.‬
‫אל תיקחי ללב. זה סתם זבל.‬
‫מישהו פה זקוק לעזרה רצינית.‬
‫אז... נמשיך משם.‬
‫הכדור נכנס!‬
‫בעונת הכדורסל, התחלתי לקבל‬ ‫הודעות בנושא המשחקים שלנו.‬
‫אני זוכרת משחק כדורסל אחת‬ ‫שלא קלעתי בו נקודות.‬
‫אז ירדו עליי בהודעות.‬
‫את הכי גרועה.‬ ‫את צריכה לפרוש, להיפצע, ולהיגמר.‬
‫והכי עצוב שלורן היא ספורטאית ממש טובה,‬
‫והיא פשוט... סוג של ויתרה.‬
‫אולי מישהו שצפה במשחק שלח את ההודעה.‬
‫היו פרטים בחלק מההודעות‬
‫שיצרו רושם שמישהו עוקב אחריהם.‬
‫כלבה, לו, אנחנו יודעים שהיית במשחק.‬
‫התקשרתי לקנדרה ואמרתי,‬ ‫״את מכירה את הבנות בקבוצת הכדורסל.‬
‫״אני לא מכירה אותן כל כך.‬
‫״זה נשמע לך כמו אחת מהן? אימנת אותן.‬
‫״מי מתחרה עם לורן?״‬
‫ברגע הזה התחלתי לחשוב,‬
‫״אוקיי, מישהי בקבוצה של התיכון מקנאת בה?״‬
‫באחת ההודעות, השולחת כתבה‬ ‫כמה נקודות היא קלעה במשחק יום קודם.‬
‫אז אני ואימא שלי החלטנו לבדוק‬ ‫מי קלעה מספר כזה של נקודות.‬
‫אימא שלי התנדבה לספור נקודות ברוב המשחקים,‬ ‫אז חשבנו להסתכל ברישום הנקודות.‬
‫וכשבדקנו, רק בת אחת קלעה מספר נקודות כזה.‬
‫קלואי ווילסון.‬
‫זה כזה... ״וואו. רגע.״‬
‫״אין מצב שזאת קלואי.״‬
‫קלואי ואוון...‬
‫הם לא היו...‬ ‫אני לא יודעת איך לתאר את הקשר שלהם.‬
‫הם היו קצת יותר מידידים.‬
‫הם תמיד חיבבו אחד את השנייה.‬
‫לקלואי היה קראש על אוון.‬
‫אני חושבת שהיא תמיד דיברה איתו‬ ‫רק כדי לגרום לי לקנא.‬
‫אוון וקלואי נהיו חברים טובים,‬ ‫אבל אז הוא התחיל לצאת עם לורן.‬
‫אז כן, לורן וקלואי לא הסתדרו.‬
‫קלואי לא הייתה האדם הכי נחמד בעולם.‬
‫היא לא הייתה בריונית, אבל גם ממש לא נחמדה.‬
‫ואני חושב שהיא אמרה ללורן דברים‬
‫שגרמו ללורן לא לחבב אותה.‬
‫לא חיבבתי את קלואי‬ ‫כי הרגשתי שאנחנו שונות לגמרי.‬
‫שיחקנו כדורסל ביחד,‬ ‫וממש לא הייתה בינינו התאמה.‬
‫אמרו לנו מבית הספר...‬
‫כשהשם עלה, ״האם ייתכן שמדובר בקלואי?״‬
‫זה היה כזה...‬ ‫״היו לנו בעיות איתה בעבר.״‬
‫בכיתות ז׳ וח׳‬ ‫היו כל מיני האשמות כלפי קלואי,‬
‫כביכול שהיא התנהגה בבריונות,‬ ‫או דיברה לא יפה למישהו.‬
‫המנהל קרא לקלואי למשרד כל הזמן,‬ ‫והיא כזה... ״לא עשיתי כלום.״‬
‫היא הייתה מנהיגה.‬
‫באותו זמן הייתה לה קבוצת חברים גדולה.‬
‫כולל חברים מבתי ספר אחרים.‬ ‫-כן.‬
‫אז אני חושב שבעיני אנשים מסוימים...‬
‫לא אגיד שהם נפגעו מזה,‬
‫אבל אולי הם רצו משהו כזה לעצמם.‬
‫תחסלי את עצמך, או שאנחנו נעשה את זה.‬
‫- #באנג -‬
‫התחלתי לבדוק בת בשם קלואי ווילסון.‬
‫היא זו שקלעה 12 נקודות במשחק הכדורסל.‬
‫- ק. ווילסון -‬
‫נודע לי שהיו הרבה התכתבויות,‬
‫דיבורים על מסיבת הלאווין...‬
‫זה היה מעניין, כי נודע לי שהמסיבה הזו‬
‫נערכה ע״י קלואי וההורים שלה.‬
‫אולי קלואי התעניינה באוון,‬
‫וזה היה אחד המניעים האחרים. האם היא...‬
‫קינאה בלורן?‬
‫קלואי, מה שלומך? שבי בבקשה.‬
‫שריף מיין.‬
‫ספרי את הסיפור שלך. בואי נשמע.‬
‫טוב. אני בכלל לא...‬
‫- קלואי -‬
‫לא ידעתי על כל מה שקרה‬
‫עד תחילת עונת הכדורעף.‬
‫הייתי שומעת דברים קטנים פה ושם, מאוון.‬
‫לא דיברתי איתם הרבה, באמת.‬
‫אין לי קשר קרוב עם לורן.‬
‫ואז התחילו להאשים אותי.‬
‫יש 348 עמודים.‬
‫הודעות דוחות. הרבה מעבר להטרדה.‬
‫אלה... מדובר בהטרדה מאיימת.‬
‫אני רוצה שזה ייפסק. זה חייב להיפסק.‬
‫טוב, אין לי שום קשר לזה.‬
‫אני עם אנשים כל הזמן,‬
‫ואם היה לי קשר לזה, מישהו היה רואה.‬
‫חשבתי שקלואי תחמוק מעונש‬ ‫בגלל שאבא שלה שוטר.‬
‫שהוא יעשה משהו כדי להחליק את זה, ו...‬
‫היו לי כל מיני מחשבות כאלה.‬
‫עשיתי מחקר, ושאלתי את בית הספר,‬
‫וענו לי שסופי ומייסי‬ ‫הן חברות טובות של קלואי.‬
‫שהן קבוצה מגובשת. אז חשבתי ״הנה זה״‬
‫״הנה הקבוצה המגובשת שלי.‬
‫״הנה השלוש שיודעות מה קורה פה.‬
‫״אדבר עם אחת מהן, ותכף נפצח את זה.״‬
‫- 17 חודשים מאז ההודעות הראשונות -‬
‫אני וסופי תמיד היינו קרובים.‬ ‫ההורים שלנו היו חברים קרובים.‬
‫כל הילדוּת בילינו ביחד.‬
‫יכול להיות שקצת הרחקתי את אוון מסופי,‬
‫אז אולי היא רצתה להתנקם בי.‬
‫היי. סופי?‬ ‫-כן.‬
‫היי. אני מדבר עם מלא אנשים היום.‬
‫יש לך מושג למה?‬
‫לא יודעת. יש לי קצת מושג,‬
‫כי אני חברה של אוון.‬ ‫-אוקיי.‬
‫את חברה של קלואי?‬ ‫-כן, היא אחת החברות הקרובות שלי.‬
‫יכול להיות שקלואי עשתה את זה?‬
‫לא, כי אבא שלה שוטר.‬
‫היא לא הייתה עושה שטות כזאת.‬
‫תודה.‬
‫מייק מיין התקשר אליי.‬
‫- קורין וובר‬ ‫אמה של סופי -‬
‫הוא אמר שהוא תשאל את סופי,‬ ‫ושהם תשאלו חבורה שלמה של ילדים.‬
‫אני זוכרת שפניתי לקורין,‬ ‫שהייתה החברה הכי טובה שלי,‬
‫ואמרתי ״בבקשה, דברי עם הבת שלך על זה.‬
‫״זה יוצא מכלל שליטה.״‬
‫אז לקחתי את הטלפון של סופי ועברתי עליו.‬
‫היא חיפשה הודעות מקלואי לסופי,‬
‫או אם יש לסופי אפליקציות הסוואה בטלפון.‬
‫היו ויכוחים, וצעקות.‬
‫״את בטח יודעת מה קורה. את בטוח יודעת.״‬
‫קלואי, מייסי, וסופי‬ ‫היו כל הזמן באזור מסוים,‬
‫מתגודדות ביחד, עם הטלפונים שלהן.‬
‫אנחנו נמרר לך את החיים כל יום.‬
‫בשלב הזה, ההורים התחילו‬ ‫לכעוס יותר ויותר על בית הספר,‬
‫על זה שלא עשינו יותר.‬
‫פניתי למאמן הכדורסל,‬
‫שכבר נמאס לו בשלב הזה מהריבים של הבנות,‬
‫ואמרתי, ״יש מצב לדבר‬ ‫עם קבוצת הכדורסל שלך,‬
‫״ולהראות להן מה קורה?‬ ‫אתה יכול לבדוק בטלפונים של הבנות?״‬
‫והוא אמר ״כן, בהחלט.‬
‫״רעיון מצוין. רק תבקשי רשות מההנהלה.״‬
‫ואז מר צ׳ילמן הודיע לנו ש...‬
‫שזה לא יקרה.‬
‫ההורים רצו להיכנס לכיתות, ו...‬
‫הם רצו להיות מעורבים בחקירה בעצמם,‬
‫לעשות מפגשים קבוצתיים ולהתעמת עם אנשים‬
‫ולהתחיל להפריח האשמות.‬
‫אמרנו להורים, אמרתי להם ישר בפנים,‬
‫״זה לא ילך כמו שאתם חושבים.״‬
‫ג׳יל וקנדרה התחילו לבוא לבית הספר‬ ‫ולהתלונן באוזני דן,‬
‫ולמרבה המזל, המפקח אמר ״אתן משוגעות״.‬
‫הן עשו סצנות בבית הספר.‬
‫בשלב מסוים,‬
‫אוון ניסה לגרום לקלואי להודות בזה.‬
‫הוא כל הזמן נכנס בה, כל יום.‬
‫בהמשך, אוון סימס לקלואי,‬ ‫או התקשר אליה למחרת,‬
‫ואמר, ״זאת הייתה אימא שלי, סליחה״.‬
‫ג׳יל שלחה מסרונים שהיו לכאורה מאוון.‬
‫כל הראיות הצביעו על קלואי.‬
‫אני ומייסי התעמתנו איתה,‬
‫והיא...‬
‫התעצבנה ואמרה, ״אני לא עושה את זה.‬ ‫אני לא יודעת למה אף אחד לא מאמין לי.״‬
‫- קלואי -‬
‫אוון שאל אותי ראשון. ״את עושה את זה?״‬ ‫אמרתי לו שלא.‬
‫אחרי כמה זמן, שאלו אותי שוב ושוב,‬
‫כי אחרי ששאלו אותי פעם אחת,‬
‫נראה יותר ויותר כאילו זאת אני.‬
‫כשזה נמשך, אוון ולורן‬ ‫קיבלו מסרונים מקידומת של פלורידה,‬
‫ונאמר לנו שקלואי והמשפחה שלה‬ ‫היו בחופשה באזור פלורידה באותו זמן.‬
‫אז כשהתקבלו מסרונים מהקידומת הזאת,‬
‫התחלנו לחשוב‬ ‫שייתכן שזה מצביע עליה כחשודה.‬
‫בקושי עברנו את הגבול, עברה פחות משעה,‬
‫ומייק סימס לנו שההודעות‬ ‫מגיעות מפלורידה עכשיו.‬
‫ואמרתי, ״זאת לא אני.‬ ‫אני לא יודעת מה אתם רוצים ממני.״‬
‫ואבא שלי אמר ״תעשי שאיבת מידע מהטלפון״.‬
‫קלואי ומשפחתה מסרו‬ ‫את הטלפון של קלואי לניתוח פורנזי.‬
‫אבל לא היה שום דבר בטלפון שלה.‬
‫זונות. דיברתי עם המשטרה אתמול.‬
‫הם לקחו לי ת׳טלפון,‬ ‫עשו חיפוש, העתיקו הכול,‬
‫לא מצאו שום דבר רע.‬
‫המשטרה עשתה חיפוש לקלואי,‬ ‫שאבו מידע מהטלפון שלה,‬
‫והמשכנו לקבל הודעות‬ ‫על זה ששאבו מידע מהטלפון שלה.‬
‫זה היה מוזר,‬ ‫כי אם קלואי שלחה את ההודעות,‬
‫למה לה להזכיר את עצמה?‬
‫הייתי מקבל תמונות שלי עם קלואי.‬
‫זה נהיה ממש מוזר.‬
‫היא הזכירה את עצמה יותר מדי.‬
‫למה שקלואי תשלח תמונה של עצמה‬ ‫אם היא לא רצתה להיתפס?‬
‫אף אחד לא היה מעורר חשדות נגד עצמו.‬
‫מישהו כנראה ניסה להפליל אותה.‬
‫חשבתי מי בכיתה שלי היה רוצה‬
‫להפליל אותי ככה, ופשוט לעשות את זה.‬
‫בתור חוקר,‬
‫חשוב להיזהר לא לאבד את הפרספקטיבה.‬
‫היו לנו כבר אלף עמודים של מסרונים,‬
‫אז קראתי את כולם,‬
‫בחיפוש אחר רמז.‬
‫כמה שבועות קודם לכן,‬ ‫הייתה התכתבות על אימונית וכיסוי לטלפון,‬
‫והייתה שם תמונה,‬
‫והתמונה הזו נשלחה לאוון ולורן‬ ‫מאת השולח האלמוני.‬
‫אחי, לו, עפנו על הכיסוי השחור לטלפון,‬ ‫על אמת.‬
‫זה היה מבהיל, כי היחידים שהיו מסוגלים‬
‫לצלם את התמונה הזו בחג המולד המשפחתי שלנו‬
‫הם כמובן אנשים שהיו שם איתנו,‬
‫כלומר בן משפחה שלנו.‬
‫השריף מיין שאל אותנו‬ ‫מי היה שם בחג המולד‬
‫וגם בכיתה של אוון.‬
‫קרובת המשפחה היחידה‬ ‫שלומדת בכיתה של אוון‬
‫היא בת דודה שלו, אדריאנה.‬
‫אני חושבת שיש מצב‬ ‫שאדריאנה הייתה מעורבת בזה.‬
‫היא הייתה בחבורה מסוגרת של בנות.‬
‫בילדוּת היינו עוסקות בספורט עם הבנות האלה,‬
‫ואולי הן חשבו שהייתי גועלית כלפיהן,‬
‫או שסתם לא חיבבתי אותן משום מה,‬
‫פשוט כי לפעמים אני תחרותית בספורט, וזה.‬
‫אז חשבתי שאולי הן פשוט‬ ‫לא חיבבו אותי בגלל זה.‬
‫כשהיינו בחטיבת הביניים,‬
‫אדריאנה המציאה שמועה‬ ‫שנהגנו בבריונות כלפיה,‬
‫ושזרקנו עליה גזרים.‬
‫קלואי חושבת שמישהו מפליל אותה.‬
‫בת דודה שלך זאת אדריאנה, נכון?‬ ‫-כן.‬
‫נשמע שאולי הייתה איזו היסטוריה עם קלואי,‬ ‫או משהו כזה, פעם מזמן?‬
‫היא פשוט מנסה להבין מי זאת יכולה להיות.‬
‫אין אף אחת אחרת‬ ‫שהייתה שונאת אותנו עד כדי כך‬
‫שהיא תנסה ליצור רושם‬ ‫שנהגנו בבריונות כלפי מישהי.‬
‫- אדריאנה‬ ‫בת דודה של אוון -‬
‫היו מקרים שלא רציתי ללכת לביה״ס.‬ ‫זו הייתה תקופה מלחיצה בשבילי.‬
‫הייתי בקבוצת הכדורעף‬ ‫עם קלואי, מייסי וסופי.‬
‫הן היו חבורה, ואם לא היית בחבורה הזו,‬
‫נחשבת לאחת מ״האאוטסיידרים״.‬
‫ואם היית אאוטסיידרית,‬ ‫הן לא היו נחמדות אלייך.‬
‫בעונת הכדורעף שעברה‬ ‫היה לנו עסק עם אדריאנה ואימא שלה.‬
‫זה התחיל בשנה שעברה.‬
‫- תמי -‬
‫הן עשו עניין שלהם בכדורעף.‬
‫ובפעם אחרת, קראו לנו למשרד של בויר,‬
‫והן נתפסו בשקר.‬
‫ורק כשכמה הורים שבאים למשחקים‬ ‫ראו את זה, וקמו ואמרו...‬
‫״זה מגוחך״...‬ ‫-כל זה לא נכון.‬
‫זה גורם לך להרגיש כאילו כל העולם נגדך.‬
‫כאילו אין מוצא.‬
‫לא היו לי ימים טובים בתקופה הזאת.‬
‫לא סיפרתי לאף אחד.‬ ‫אימא שלי הבחינה בזה והעלתה את זה.‬
‫היא כתבה פוסט בפייסבוק.‬
‫היא לא האשימה מישהו או משהו כזה.‬
‫היא רק אמרה,‬ ‫״זה מה שעובר על הבת שלי.״‬
‫״צריך לטפל בזה.״ משהו כזה.‬
‫ואחרי זה...‬
‫לא הייתי אומר שהמצב הידרדר,‬ ‫אבל הוא לא השתפר.‬
‫הורים נהיו מעורבים בזה,‬ ‫וכתבו כל מיני פוסטים בפייסבוק.‬
‫אימא שלה הייתה בקטע של ״אני קורבן״.‬
‫אני מפנה אצבע מאשימה לכיוון אדריאנה.‬ ‫אני חושבת שהיא האשמה.‬
‫חשבו שאני מנסה להפליל את קלואי‬
‫בגלל היחס שקיבלתי ממנה.‬
‫כששמעתי לראשונה על ההודעות...‬
‫אוון סימס לי ושאל אם אני מקבלת הודעות.‬
‫אני זוכרת שאמרתי לו, ״שלח לי את המספרים‬ ‫ואבדוק אם הם באנשי הקשר שלי״,‬
‫והם לא היו.‬
‫אבל מאז לא שמעתי על זה,‬
‫עד אחרי שתושאלתי במשטרה.‬
‫השלב הבא בחקירה היה כמובן לדבר עם אדריאנה.‬
‫שאלתי אותה אם היא מעורבת בזה,‬ ‫או אם יש לה מידע כלשהו.‬
‫הוא תחקר אותי בצורה אינטנסיבית מאוד.‬
‫הוא שאל אותי אם יש לי משהו נגד לורן,‬
‫וכמובן עניתי שלא,‬ ‫שאין לי שום דבר נגד לורן.‬
‫שאלתי על התמונה‬ ‫שצולמה במסיבת חג המולד.‬
‫הוא שאל אותי אם ידעתי מי צילם את התמונה,‬ ‫או אם אני צילמתי את התמונה.‬
‫אין לי מושג למה חשבו שאני מסוגלת לזה.‬
‫אבל זה גם היה פוגע מאוד,‬
‫כי הייתי תלמידה שקטה.‬
‫לא ממש דיברתי עם אף אחד.‬ ‫לא פגעתי באף אחד.‬
‫לא היה לי ברור למה הם חשבו שאני מאחורי זה.‬
‫כשחזרתי לכיתה,‬ ‫אחרי התשאול של השריף מיין,‬
‫כולם הסתכלו עליי‬ ‫כאילו הם יודעים מה קרה.‬
‫הם הסתכלו עליי כאילו אני אשמה.‬
‫דעתי על שוטרים השתנתה מאז.‬
‫עכשיו, כל פעם שאני עוברת‬ ‫ליד שוטר ברחוב, אני פוחדת.‬
‫אני פוחדת משוטרים עכשיו.‬
‫זה היה טראומטי נורא בשבילה.‬ ‫קודם כול, לחשוב...‬
‫קראו לה למשרד המנהל כדי לדבר עם שוטר‬
‫על סיטואציה שהיא ידעה עליה מעט מאוד.‬
‫ולא היה שום מצב שהיא מעורבת בזה.‬
‫אחרי שדיברתי עם השריף מיין,‬
‫יום אחד, הייתי בסלון עם הוריי...‬
‫וקיבלתי הודעה ממספר חסוי.‬
‫היי, אדריאנה. אוון זקוק לעזרתך.‬
‫צריך להרחיק ממנו את לו.‬
‫תגידי להורים שלו שלו כלבה.‬
‫הורסת לו את החיים.‬
‫גם את שונאת אותה.‬
‫הייתי מבועתת.‬
‫כשקיבלתי את ההודעה,‬ ‫שמטתי את הטלפון ובכיתי.‬
‫געיתי בבכי. הייתי מבועתת.‬
‫הייתי ממש מודאגת. ״מי עשה את זה?‬
‫״למה יש להם את המספר שלי?״‬
‫זה היה מפחיד, כי לא חשבתי שזה יקרה לי.‬
‫באביב 2022,‬
‫לא חיינו את חיינו כרגיל.‬
‫כמעט כל לילה היו לנו נדודי שינה.‬
‫את יודעת מה אנחנו רוצים.‬
‫- אוון: מה? -‬
‫אנחנו רוצים לחסל את לו.‬
‫היא פשוט בזבוז.‬
‫ההודעות היו מגיעות בלי הפסקה.‬
‫באחת לפנות בוקר, בשלוש לפנות בוקר...‬
‫לא היה לזה סוף.‬
‫אתה קם בבוקר ורואה...‬
‫״אוקיי. בוקר אור גם לך.״‬
‫התגלעו ויכוחים בבית על ההודעות האלה.‬
‫המתיחות בבית... יכולת להרגיש אותה.‬
‫אף אחד לא חי בשלום כרגע.‬
‫כולם כועסים.‬
‫התחלתי לצעוק על קנדרה,‬
‫״את לא עושה כלום. אמרת שתטפלי בזה.״‬
‫והיא כזה, ״אמשיך לטפל בזה״.‬
‫לא ביליתי מספיק זמן בבית.‬
‫כן, לורן הייתה בעדיפות גבוהה,‬ ‫וביליתי איתה המון זמן,‬
‫אבל למרבה הצער, שון לא היה בעדיפות גבוהה.‬
‫קנדה ואני רבנו כל הזמן.‬
‫ופתאום התחלנו לעבור ממקום למקום.‬
‫גרנו בארבעה בתים שונים‬ ‫בתוך כל הבלגן הזה.‬
‫וזה הוביל לקשיים כספיים,‬
‫עוד יותר מהקשיים שהיו קודם.‬
‫לורן לא ישנה.‬ ‫אנחנו מכריחים אותה ללכת לביה״ס.‬
‫היא בוכה בבקרים ולא רוצה ללכת לביה״ס.‬
‫אף אחד לא רוצה ת׳תחת האנורקטי‬ ‫ות׳ציצים שלך.‬
‫אף בן לא ייגע בכוס הזה, יא כלבה דוחה.‬
‫- לורן: ניצחת ונכנעתי אז בבקשה תפסיקי‬ ‫ותגידי לי מה אני צריכה לעשות -‬
‫כשאני קוראת את זה עכשיו,‬
‫בסך הכול ניסיתי להגן על עצמי.‬
‫- ג׳יל -‬
‫אלוהים. זה מן הסתם מחוסר שינה,‬
‫לחץ, אבל...‬
‫אוקיי.‬
‫אז אין מה לעשות? אני...‬
‫זה כאילו...‬ ‫-לקחנו את הטלפון והחלפנו את המספר?‬
‫הטלפון אצלי.‬
‫אוקיי.‬ ‫-מייק, הוא אצלי.‬
‫הוא כבר מקבל הודעות כל הבוקר.‬
‫זה היה נורא אתמול, ו...‬
‫אני לא יודעת‬ ‫מה לעשות עם אוון עם זה, ו...‬
‫אין דרך לעקוב אחרי זה,‬
‫כשההודעות נשלחות,‬
‫והם עושים את זה...‬
‫הם לועגים לי כרגע לגבי...‬
‫המשטרה... זה...‬
‫אני לא יכולה...‬
‫הבאת לאוון טלפון חדש?‬
‫לא. הוא פשוט בלי טלפון כרגע.‬
‫לפני שבוע בערך,‬
‫נדמה לי שבשתיים... לא.‬
‫הם לא נתנו לאוון מנוח,‬
‫אז הוא שלח להם הודעה.‬
‫״אני מקווה שאתם יודעים‬ ‫שאתם גורמים לי לרצות להתאבד.״‬
‫האמת שהיו לו שגיאות כתיב,‬
‫אבל זאת התגובה שהוא קיבל,‬
‫וזה הלחיץ אותי ממש.‬
‫ג׳יל אמרה למייק שהיא תפנה לתקשורת‬
‫אם הם לא ימצאו פתרון.‬
‫מייק מיין דיבר עם כל האנשים האלה,‬
‫קלואי, סופי, מייסי, אדריאנה,‬
‫ועדיין לא היה לו מושג מי עומד מאחורי זה.‬
‫שוב, הוא אמר, ״אני חושב שתצטרכו‬ ‫לקנות לאוון טלפון אחר״,‬
‫ואמרתי, ״זה לא מספיק טוב״.‬
‫״מישהו צריך לשלם על מעשיו.״‬
‫חקרתי את כל הכיוונים שחשבתי שהיו לי.‬
‫אז מסרתי את הדוחות‬ ‫ואת תיק החקירה שלי ל־FBI,‬
‫וביקשתי עזרה ממחלקת פשעי הסייבר שלהם.‬
‫- 18 חודשים מאז ההודעות הראשונות -‬
‫באפריל 22׳,‬
‫השריף מייק מיין ביקש עזרה בחקירה.‬
‫- בראדלי פיטר, FBI -‬
‫הוא מסר לי דיסקונקי‬ ‫ובו 720 עמודים של מסרונים.‬
‫בראד הזדעזע מהמסרונים, ומחוסר הסיוע.‬
‫ראיתי מקרים כאלה שבהם הקורבן‬ ‫לא עמד בזה יותר והתאבד, למרבה הצער.‬
‫קודם כול רציתי לבצע שאיבת מידע מלאה‬ ‫מהטלפון של אוון,‬
‫בתקווה למצוא בטלפון שלו רמזים‬ ‫שיעזרו לזהות מי שולח את ההודעות.‬
‫- שאיבת מידע -‬
‫ביצעתי שאיבת מידע מלאה.‬
‫מסרונים, תמונות, מיילים,‬
‫מיקומים גאוגרפיים,‬
‫מוצגים לי כקבצים נפרדים,‬
‫אבל לא הצלחתי למצוא קשר לאחד החברים שלו,‬ ‫שאולי שלח את ההודעות האלה,‬
‫אז בעצם לא מצאתי שום דבר חדש בטלפון.‬
‫- 19 חודשים מאז ההודעות הראשונות -‬
‫התחלתי לצאת עם מישהי מפינקונינג.‬
‫דיברנו המון. היינו קרובים.‬ ‫זה היה קשר רציני.‬
‫בהדרגה, התחלתי להרגיש יותר טוב.‬ ‫אולי הכול יהיה בסדר.‬
‫אוון נסע לאזור פינקונינג, מישיגן,‬
‫כמה שעות מהאזור שלנו, לאירוע ספורטיבי,‬
‫הכיר מישהי, והתחיל להתכתב איתה.‬
‫יום אחד היא כתבה לי,‬
‫״אימא שלי קיבלה הודעה מוזרה ממישהו.״‬
‫ו... שוב מתחילים.‬
‫אותו הפורמט. אותן המילים.‬
‫היא אומרת לבחורה מפינקונינג‬ ‫להתרחק ממני כי אני שלה.‬
‫אוון,‬
‫השולחת התאמצה והשיגה את המספר‬ ‫של אימא שלה שגרה בפינקונינג.‬
‫הרגשתי שאני חסר אונים.‬ ‫שאין לי חופש. שאני לא יכול לצאת עם אף אחת,‬
‫כי זה יסכן אותה, ו...‬
‫אני לא רוצה שהיא תעבור את מה שלורן עברה.‬
‫זה יגמור אותי. כל יום,‬ ‫ארגיש שכבר אין לי אמון באף אחד.‬
‫היה מפחיד נורא לדעת שמישהו עוקב אחריו ככה,‬
‫ושיש לו גם את היכולת‬
‫למצוא מספרי טלפון של אנשים‬ ‫שאני בכלל לא מכירה.‬
‫מישהו באמת עקב אחרי כל צעד שלו.‬
‫- החברה של אוון: יודע מי זה? -‬
‫- אוון: לא -‬
‫- החברה של אוון:‬ ‫אימא שלי קיבלה עוד הודעה הבוקר -‬
‫- אוון: אני נורא מצטער -‬
‫אז בסוף אני והבחורה מפינקונינג‬ ‫נפרדנו בגלל זה.‬
‫עכשיו תהינו איך ההודעות האלה,‬
‫שראינו מאות מהן,‬
‫התחילו להישלח למשפחה הזאת.‬
‫הוא היה לחוץ וכעוס מאוד.‬
‫הכעס ממש בלט לנו.‬
‫ראינו אצלו הרבה אגרסיות במגרש הכדורסל.‬
‫היה ברור מאוד מתי יש לו יום קשה,‬
‫בייחוד עם התוכן של ההודעות.‬
‫זה היה כמעט כאילו‬ ‫הוא ניסה להוציא את זה באופן פיזי,‬
‫בלי לפגוע באף אחד פיזית.‬
‫אחי, אוון, אתה חתיכת פחדן קטן.‬
‫- אוון: אם תקראי לי פחדן עוד פעם,‬ ‫אני אתעמת איתך -‬
‫הצעד הבא שלי היה לבדוק את מספר הטלפון‬
‫שממנו נשלחו ההודעות האלה,‬
‫ולנסות לבדוק לאיזו חברה המספר הזה שייך.‬
‫עשיתי מחקר וגיליתי‬ ‫שלפחות אחד המספרים היה של פּינגר.‬
‫זו אפליקציה שאנשים משתמשים בה‬ ‫כדי להסוות את המספרים שלהם.‬
‫הצגתי צו חיפוש לפּינגר,‬
‫והם נתנו לי שתי כתובות IP‬ ‫שהיו שייכות לרשת של ורייזון.‬
‫בשלב הזה הצגתי צו חיפוש לוורייזון,‬
‫בדרישה למידע על שתי כתובות ה־IP האלה.‬
‫ביום שלישי, ה־23 במאי,‬ ‫ורייזון שלחו לי את התוצאות של צו החיפוש,‬
‫ונתנו לי מסמך בן כמה עמודים‬
‫עם מספרי הטלפון שמקושרים‬ ‫לשתי כתובות ה־IP האלה.‬
‫יום אחד אחד הוא התקשר ואמר לי‬
‫שיש להם רשימת מספרי טלפון‬ ‫מכתובת ה־IP,‬
‫וביקש שאמסור לו את כל המספרים‬
‫של כל החשודים האפשריים.‬
‫אז דיברתי עם אוון וביקשתי שישלח לי‬ ‫רשימה של כל החברים שלו,‬
‫של כל מספרי הטלפון שיש לו.‬
‫לא מצאתי אף מספר‬ ‫שמקושר לכתובת ה־IP הזאת.‬
‫- אין התאמה -‬
‫ומה לגבי מבוגרים? לא משנה מי.‬
‫אז פשוט עברנו על כל אנשי הקשר.‬
‫ואז הבחנתי במספר אחד שעלה שוב ושוב,‬
‫שהיה מקושר לאותה כתובת IP‬ ‫כשההודעות האלה נשלחו.‬
‫והמספר היה‬
‫של אימא של לורן, קנדרה.‬
‫לא ידעתי מה להגיד.‬
‫בראד השיג אותי ואמר,‬
‫״המספר היחיד שמופיע בכל העמודים,‬ ‫מכל אלה ששלחת לי,‬
‫״היחיד שתואם, הוא של קנדרה.״‬
‫ואמרתי, ״זו לא היא״.‬
‫הוא אמר,‬ ‫״את חושבת שיש סיכוי שזו היא?״‬
‫ואמרתי ״לא״.‬
‫״היא עוזרת לי. היא אימא של לורן.״‬
‫אמרתי, ״זאת לא היא״.‬
‫- כלא מחוזי איזבלה -‬
‫- 20 חודשים מאז ההודעות הראשונות -‬
‫נפגשתי עם השריף מיין.‬
‫אמרתי לו מי לדעתי מעורבת בחקירה,‬
‫נתתי לו דיסקונקי עם תוצאות צו החיפוש,‬
‫כל צווי החיפוש, דוח החקירה שלי.‬
‫אני זוכר שחשבתי,‬
‫״אין בזה היגיון.״‬
‫אדם סביר היה אומר שאין שום סיכוי‬
‫שקנדרה ליקארי שולחת‬ ‫את ההודעות האלה לבת שלה,‬
‫אבל פסלנו את כל שאר האפשרויות.‬
‫ואז התחלתי להבין שקנדרה ניסתה כמה פעמים‬ ‫להתערב בחקירה שלי, באמתלה של...‬
‫״אתה יכול לספר לי מה קורה?‬ ‫אתה יכול לעדכן אותי בחקירה?״‬
‫השריף מיין התקשר אליי ואמר‬
‫שהוא חושש שאולי מדובר באחד ההורים.‬
‫ואמרתי לו ״אין מצב״.‬
‫קנדרה הייתה עוזרת מאמן,‬ ‫והייתה מעורבת בפעילויות בית הספר.‬
‫אפילו כשלורן הייתה ביסודי,‬
‫אני זוכר שקנדרה עזרה ביריד הספרים,‬
‫ובאירועים אחרים שהיו בבית הספר.‬
‫היא הייתה אימא תומכת ואכפתית.‬
‫כשהשריף אמר לי‬ ‫שהאימא היא חשודה פוטנציאלית,‬
‫אמרתי ״אתה צוחק עליי?״‬
‫אף אדם שפוי לא היה חושב‬ ‫שאימא הייתה עושה את זה לבת שלה.‬
‫כשאנחנו מעורבים,‬
‫תפקידנו הוא בדרך כלל לעבור על צו חיפוש.‬
‫השריף פנה אליי ואמר שאולי נצטרך צו חיפוש‬
‫במכשירים האלקטרוניים של מיס ליקארי.‬
‫- דייב ברברי‬ ‫התובע -‬
‫כשאתה מסתכל על זה אתה אומר,‬
‫״היא מתנדבת בבית הספר כמאמנת.‬ ‫יש לה רק בטכנולוגיה.‬
‫״היא תמיד בסביבה‬ ‫כשהילדים מקבלים את המסרונים האלה.״‬
‫אז אחד השוטרים שלי ואני,‬ ‫מצוידים בצו חיפוש,‬
‫נסענו לביתה של קנדרה ליקארי.‬
‫היו לנו מעט מאוד ראיות,‬ ‫אז הלכנו על חבל דק.‬
‫לא היו לנו ראיות חותכות.‬
‫הגענו לכתובת IP‬ ‫שהייתה שייכת לקנדרה ליקארי,‬
‫אבל לא יכולנו לומר מי השתמש במכשיר הזה.‬
‫היינו צריכים לוודא שיש לנו מספיק מידע‬
‫כדי להשיג הרשעה.‬
‫הייתי צריך הודאה מוקלטת.‬
‫רצינו להשיג כמה שיותר ראיות.‬
‫- 22 חודשים מאז ההודעות הראשונות -‬
‫היי, קנדרה.‬ ‫-היי.‬
‫אנחנו צריכים לדבר.‬ ‫-טוב.‬
‫ויש לי צו חיפוש.‬ ‫-אוקיי.‬
‫למכשירים ולטלפונים שלך.‬
‫אוקיי.‬ ‫-בסדר?‬
‫אני רוצה שנשב ונדבר. יש פה עוד מישהו?‬ ‫-לורן.‬
‫בסדר. אני מעדיף שהיא תישאר בחדר שלה.‬ ‫יש מקום נוח לשבת ולדבר?‬
‫כן.‬
‫יש עלייך טלפון?‬ ‫-כן.‬
‫הנה צו החיפוש.‬
‫יש עוד מכשירים שאת משתמשת בהם?‬ ‫יש לך מחשב נייד?‬
‫המחשב שלי בחוץ.‬
‫איפה?‬ ‫-ליד הדלת האחורית.‬
‫אז ככה,‬
‫במהלך החקירה, עירבנו את ה־FBI,‬
‫ומצאנו ראיות שמצביעות עלייך.‬
‫מה זאת אומרת?‬
‫שהמסרונים נשלחו ממך.‬
‫לא.‬
‫כל המסרונים שנשלחו לילדים‬
‫באו ממספר שלך דרך פּינגר,‬ ‫או אפליקציה שניסתה להסוות את זה.‬
‫המספר שלך, למרות שהוא היה מוסתר,‬
‫הופיע בכל המסרונים.‬
‫המספר שלי?‬ ‫-כן.‬
‫זה... זה קשור לאוון?‬
‫זה קשור להתאהבות באוון?‬ ‫-לא.‬
‫זה לא ככה.‬
‫טוב. אז פשוט תגידי לי מה...‬
‫הוא התנהג אליה לא יפה?‬
‫כאילו...‬
‫זה בטח היה רציני,‬ ‫כי זה נמשך הרבה זמן, נכון?‬
‫כן. וזה לא התחיל ככה.‬
‫אני בטוח שלא.‬ ‫-זה...‬
‫אני לא יודעת...‬
‫זה בסדר. תתחילי מההתחלה.‬
‫הם היו ביחד, ואז הם נפרדו.‬
‫איך זה התחיל באמת?‬
‫למה זה התחיל ב...‬
‫זה התחיל כשהם עוד היו ביחד?‬
‫כן.‬ ‫-הוא התייחס אליה לא יפה?‬
‫אבל זה לא...‬
‫ההודעות הראשונות לא התחילו אצלי.‬
‫אוקיי.‬ ‫-שיהיה ברור.‬
‫הן היו...‬
‫סתם לא קשורות.‬
‫אז זה התחיל במישהו אחר. את לא יודעת...‬ ‫-כן.‬
‫אבל אז אני... רכבתי על זה קצת.‬
‫הווידוי שלה הוא לא הודאה טוטאלית.‬
‫היא בערך מודה שהיא עשתה את זה,‬ ‫בכך שהיא לא מכחישה את זה,‬
‫אבל זו לא הייתה הודאה ברורה באשמה.‬
‫לורן יודעת על זה?‬ ‫-לא.‬
‫טוב.‬ ‫-אני ממש לא רוצה שהיא תדע.‬
‫לא בטוח שזה משהו שנוכל לפתור,‬
‫כי אני חייב לבשר לג׳יל ולאחרים ש...‬
‫כאילו...‬
‫יש אחרים שיירצו לדעת, בגלל שהבת שלהם...‬
‫בני משפחת ווילסון הואשמו בזה כל הזמן,‬
‫וזה לא טוב. אני מודע לזה.‬
‫אחרי שזה יתפרסם, אני לא יודעת‬ ‫איך היא תוכל ללמוד בבית הספר.‬
‫אני יודע.‬
‫יש לך עוד מכשירים אלקטרוניים?‬ ‫-אני... לא.‬
‫את רוצה שאדבר עם לורן?‬
‫אפשר פשוט לקרוא לה הנה?‬ ‫-כן.‬
‫לורן, את יכולה לבוא?‬
‫מה שלומך היום?‬ ‫-טוב, ואתה?‬
‫טוב.‬
‫כשאימא שלך תחזור,‬ ‫נדבר כמה דקות. אוקיי?‬
‫טוב.‬
‫טוב, לורן. אז...‬
‫פשוט אתחיל בשיחה.‬
‫הייתן תחת לחץ קשה בזמן האחרון‬ ‫בגלל דברים שקרו,‬
‫קשיים כספיים ועוד דברים שקרו.‬
‫אימא הסתבכה בכל מיני דברים,‬
‫ו...‬
‫היא לא התחילה את זה,‬ ‫אבל היא המשיכה את זה.‬
‫מצאנו ראיות, ו... יש לנו צו חיפוש.‬
‫אנחנו ניקח את הטלפון שלה.‬
‫לפעמים, כשאנחנו לא חושבים בבהירות,‬
‫אנחנו עושים דברים שהם לא בסדר.‬
‫אימא שלך לא רוצה שזה יתפרסם,‬ ‫אבל זה מידע פומבי,‬
‫אז אין מצב שזה לא יתפרסם.‬
‫אני רוצה לומר את זה בכנות, טוב?‬
‫היא אמרה שלא ידעת שזה קורה, ואני מאמין לה.‬
‫אני רק צריך לוודא שאת ואימא שלך בסדר‬ ‫לפני שאני עוזב.‬
‫אז אני רוצה שתתקשרי לאבא שלך,‬
‫ואולי הוא יבוא הביתה וייפגש איתנו. אוקיי?‬
‫כן.‬
‫היי.‬
‫היי, שון?‬
‫כן?‬ ‫-היי, זה שריף מייק מיין.‬
‫אני פה עם לורן וקנדרה.‬ ‫-היי, מה קורה?‬
‫היי, יש לך רגע לדבר ממקום שקט?‬
‫כן.‬
‫קיבלתי שיחה מטורפת בזמן שהייתי בעבודה.‬
‫השריף סיפר לי שהכול פוענח.‬
‫אני כזה, ״מעולה. סוף סוף זה ייגמר״.‬
‫הוא כזה, ״צר לי לבשר לך את זה״.‬
‫אני כזה, ״מה? אני רוצה לדעת מי זה״.‬
‫הוא כזה, ״לצערי, מדובר באשתך״.‬
‫ואני כזה... ״אוקיי.״‬ ‫אני לא יודע מה להגיד לו.‬
‫כי אני בהלם, אתה יודע.‬
‫פשוט... היא זאת שעשתה את זה שנה וחצי?‬
‫ההודעות?‬
‫והוא כזה, ״אתה עדיין שם?״‬ ‫ואני כזה...‬
‫״אתה רציני?״‬
‫אמרתי, ״אשתי עשתה את זה?״‬
‫טסתי ישר הביתה.‬
‫השריף עמד בכניסה.‬
‫אז ככה.‬
‫כל פעם שהילדים קיבלו הודעה, המספר התקבל.‬
‫זה היה מספיק כדי להשיג צו חיפוש,‬ ‫ולכן אנחנו כאן היום.‬
‫לקחנו את הטלפון והמחשב שלה.‬ ‫שוטר שלי אסף אותם.‬
‫התחלתי לדבר איתה.‬ ‫אמרתי ״זהו, זה נגמר״.‬
‫אפשר לשאול איזה טלפון לקחתם?‬
‫הוא היה בכיס שלה.‬ ‫אני יכול להראות לך. אז...‬
‫יש לה יותר מאחד.‬ ‫-אוקיי.‬
‫יש לי צו לחיפוש בכולם,‬ ‫אז הייתי רוצה לקחת את כולם.‬
‫היא תשב בכלא? כאילו...‬
‫טוב, אז ככה...‬
‫הטרדה מאיימת. זה סעיף האישום.‬
‫ידעתי שקרו כל מיני דברים.‬
‫כן. אנחנו...‬
‫אני יודע שהיא פוטרה מפריס,‬ ‫ושיש לה רקע בטכנולוגיה.‬
‫הוא אמר, ״היא שלחה את כל המסרונים.‬
‫״היא פוטרה משתי העבודות שלה,‬
‫״והיא לא עובדת כבר יותר משנה.״‬
‫היא לא עובדת כבר יותר משנה?‬
‫אמרת שהיא פוטרה. היא אמרה לי שהיא התפטרה.‬
‫מישהו שאני מכיר שם סיפר לי שהיא פוטרה.‬
‫שהיא כבר לא מועסקת שם.‬ ‫אז נראה לי שגם שם יש משהו.‬
‫שון נראה כמו אדם שבור.‬
‫הוא פשוט ניסה...‬
‫לעבד את מה שסיפרתי לו,‬
‫ולהבין‬
‫את כל הסיטואציה הקשה הזו, ואיך זה ייתכן.‬
‫מה שקרה עם לורן היה רק קצה הקרחון.‬
‫אנחנו רוצים לשאול אותה על הטלפון הנוסף,‬ ‫אז אודה לך.‬
‫צריך להרחיק את המכשירים האלה ממנה.‬
‫בוא ניכנס לבית.‬ ‫-טוב.‬
‫כן.‬
‫קנדרה, אני רוצה שזה יהיה ברור.‬
‫יש לך עוד מכשירים?‬ ‫כי שמעתי שיש עוד טלפון איפשהו.‬
‫אז איפה הוא?‬
‫אני...‬
‫את חייבת לספר לי.‬
‫כבר הודית בזה. את חייבת לספר לי איפה הוא.‬
‫אני לא רוצה להפוך את הבית, אבל אעשה את זה.‬ ‫-צו החיפוש הזה...‬
‫נותן לנו את הסמכות להפוך את הבית.‬
‫אני לא רוצה להרוס לכם את הבית,‬ ‫אבל אני אעשה את זה.‬
‫הוא בחוץ.‬ ‫-איפה?‬
‫איפה?‬ ‫-בצד.‬
‫שם, איפה שניסית להתרחק מאיתנו?‬
‫אוקיי.‬
‫אקח את השני...‬
‫אז מה קרה בפריס?‬
‫ספרי את האמת.‬ ‫-הגיע הזמן להשתחרר מזה.‬
‫אני אתחרפן אחרי שהם ילכו,‬ ‫ויכניסו אותי לכלא. ספרי לי עכשיו.‬
‫פוטרתי משם.‬
‫כן. מה לגבי העבודה בטקסס?‬ ‫את עובדת שם, או שפוטרת גם משם?‬
‫אני לא עובדת שם.‬
‫גם שם את לא עובדת.‬ ‫-לא.‬
‫אז מתי פוטרת משם?‬
‫לפני כמה זמן.‬
‫את אומרת לי את האמת או שאת משקרת?‬
‫לא.‬
‫מתי פוטרת משם?‬
‫באותו זמן.‬
‫אז שיקרת לי חצי שנה? שנה?‬
‫לא עבדת בטקסס?‬ ‫-נכון.‬
‫וואו.‬
‫אוקיי. את צריכה ללכת לאנשהו הערב.‬
‫לא יודע לאן, אבל היא חייבת ללכת מפה.‬
‫תתקשרי להורייך, שיבואו לאסוף אותך,‬
‫כי... זה נגמר.‬
‫אני לא יכול יותר. הבית השני, הבית הזה...‬
‫עכשיו שאני יודע את האמת...‬
‫והיא באמצע כל זה? זה לא טוב.‬
‫טוב, תתקשרי להורייך. הנה הטלפןו שלי.‬
‫את חייבת ללכת.‬
‫תתקשרי להורייך. לא.‬
‫בזמן שהוא פה. לא. את צריכה ללכת.‬ ‫-לא. חכה, בבקשה.‬
‫את חייבת ללכת. אני אתקשר.‬
‫שון, חכה שנייה. בבקשה.‬
‫לא. אני לא יכול, קנדרה. מצטער.‬
‫אני לא יכולה לעזוב אותה.‬
‫לא. את חייבת.‬
‫לא.‬
‫אני לא יכולה.‬
‫טוב. הם מתארגנים ויוצאים צפונה.‬
‫טוב.‬ ‫-הם בווטרפורד, אז...‬
‫אני לא רוצה לנסוע איתם.‬ ‫-הורייך בדרך הנה, אז...‬
‫אמרתי שאדבר איתם פנים מול פנים.‬
‫אני צריכה להישאר איתה.‬
‫את... אנחנו צריכים זמן בנפרד.‬
‫אני חושב ש...‬
‫אם אני אעשה שטות,‬ ‫או את תעשי שטות, שנינו נסתבך,‬
‫ואז נאבד אותה.‬
‫אוקיי?‬
‫אנחנו צריכים לפתור את זה.‬
‫להיפרד לפחות לכמה זמן.‬
‫מיס לורן, צר לי מאוד‬ ‫שנאלצתי לדפוק בדלת שלך היום,‬
‫ואני מקווה שתמצאו פתרון. בסדר?‬
‫בסדר.‬ ‫-טוב. תודה.‬
‫תודה, מייק.‬
‫אני לא יודעת...‬
‫סליחה.‬ ‫-יש פה טישו.‬
‫סליחה.‬ ‫-זה בסדר.‬
‫אתם תחשבו שאני משוגעת.‬
‫לא.‬
‫זה היה יום טעון מאוד בבית שלנו.‬
‫יום של בלבול.‬
‫תשובות לא ידועות.‬
‫הלם.‬
‫יום שבו לא ידענו איך נמשיך הלאה ליום הבא.‬
‫אז זה היה יום קשה,‬
‫אבל באותו זמן,‬
‫זאת הייתה סיומת.‬
‫אני חושבת שההלם הפך לעצבות,‬
‫שהפכה לכעס, שהפך ל...‬
‫טירוף. אני לא יודעת איך לתאר את ההרגשה.‬
‫למה שאימא תעשה את זה?‬
‫אבל... האם היא באמת עשתה את זה?‬
‫לא האמנתי, האמת.‬
‫הייתי ממש מבולבלת.‬
‫לא האמנתי שהיא תעשה דבר כזה לבת שלה.‬
‫שהיא אהבה כל כך, כביכול.‬
‫אתה יודע, הבת שלה, בת 14, 15...‬
‫זה עושה לי בחילה.‬
‫היא דקרה אותי בלב.‬ ‫ירתה לי בלב וזרקה אותו לפח.‬
‫מייק התקשר אליי ופשוט אמר,‬
‫״את יודעת... זה נגמר.״‬
‫ואני כזה... ״אני לא מבינה. זה נגמר?״‬
‫והוא אמר, ״הלכתי לבית של קנדרה, ו...‬
‫״היא הודתה בכול.״‬
‫וזה היה...‬
‫אני...‬
‫אני לא מצליחה להתגבר על התחושה הזאת,‬
‫תחושת הגועל, ו...‬
‫הבגידה.‬
‫האישה הזאת,‬ ‫הזמנו אותה לתוך החיים שלנו, והבית שלנו, ו...‬
‫החיים של הילדים שלנו. אני פשוט...‬
‫פשוט אי אפשר...‬
‫אי אפשר לדמיין את ההרגשה.‬
‫לא יודע.‬
‫לא היו לי מילים.‬
‫פשוט... לא ידעתי איך להתמודד עם זה.‬
‫הסתובב לי הראש. כאילו...‬
‫כן.‬
‫איך אימא יכולה לעשות דבר כזה?‬
‫זה מטורף שאדם קרוב כל כך‬ ‫מסוגל לעשות דבר כזה,‬
‫לי, אבל גם לבת שלה.‬
‫כולנו טועים לפעמים.‬
‫אף אחד מאיתנו לא חי חיים מושלמים.‬
‫וריאליסטית, רבים מאיתנו עברו על החוק‬
‫בשלב מסוים, ולא נתפסו.‬
‫אגיד בכנות, אתה יודע...‬
‫אני בטוחה שאנשים נהגו בזמן שכרות‬ ‫ולא נתפסו. נכון?‬
‫אבל שוב, אם תופסים אותך,‬
‫אתה באותה סיטואציה שאני נמצאת בה,‬ ‫אבל מסיבה אחרת.‬
‫אז אני חושבת ש...‬
‫אנשים שוכחים את זה.‬
‫יש אנשים שבעיניהם אני כותרת.‬
‫אני נבלה.‬
‫אני אימא רעה, וכאלה.‬
‫אבל זה בגלל שהם יודעים‬ ‫חלק קטן מהסיפור שלי.‬
‫הם לא יודעים את כל הסיפור שלי.‬
‫אימא של קנדרה ואימא שלי הן אחיות,‬ ‫שתי בנות יחידות...‬
‫- מליסה פרי -‬
‫היינו קרובות בילדוּת, כי הן היו רק שתיים.‬
‫היא הייתה כיפית, חברותית, חברה׳מנית.‬
‫יצאו להמון הפלגות, שש או שבע.‬ ‫הפלגות בנות והפלגות משפחתיות.‬
‫בנות!‬
‫אני חושבת שהיא אוהבת תשומת לב.‬
‫אם היא הייתה פה עכשיו,‬ ‫בזמן שאת מדברת איתי,‬
‫היא הייתה רוקדת שם כדי למשוך את תשומת לבך.‬
‫אבל כשמדובר על לתמוך באנשים,‬ ‫ולהיות אדם טוב...‬
‫כן. היא הייתה עוזרת לך, היא...‬ ‫יכולתי...‬
‫לפני כל זה, יכולתי להתקשר אליה בכל רגע‬ ‫ולבקש טובה, והיא הייתה באה.‬
‫היא אימנה את קבוצת הבייסבול של לורן‬ ‫ואת קבוצת הכדורסל של לורן.‬
‫תמיד נראה שהיא מעורבת מאוד.‬
‫קנדרה, בעיניי, הייתה אימא מצוינת.‬
‫בכל הקשור ללורן,‬ ‫היא תמיד דאגה להגיע ולהגיע בזמן,‬
‫ופשוט להיות אימא.‬
‫החיים היו מושלמים. הכול היה נהדר, ואז...‬
‫דברים התחילו לקרות.‬
‫- היי לורן. אוון תכף עוזב אותך. -‬
‫ההודעה הראשונה נשלחה בסביבות האלווין.‬
‫ואת שלחת את ההודעות האלה?‬
‫לא, לא את אלה.‬
‫- מצטערת, לא מצטערת -‬
‫רק...‬
‫אחרי הרבה זמן,‬
‫ההודעות פסקו קצת, ואז חזרו.‬
‫חשבתי, ״עד מתי אתן לזה להימשך?‬
‫״מה לעשות בתור אימא?״‬
‫למען האמת, הדרך הכי טובה לעצור את זה‬ ‫הייתה לנתק לה את הטלפון, נכון?‬
‫אבל אז חשבתי,‬ ‫״למה היא צריכה לעשות את זה?״‬
‫״למה אני צריכה לקנות לה טלפון חדש?״ כאילו...‬
‫בגלל הפעולות של מישהו אחר?‬
‫ממש רציתי לדעת מי עשה את זה, כן?‬
‫ואז התחלתי לשלוח הודעות ללורן ואוון.‬
‫שלחתי את ההודעות בתקווה שהם יענו,‬
‫וישאלו ״האם זאת...? או...?״‬
‫שפשוט ייתנו לי משהו, כן?‬
‫וגם קיוויתי שכשהם ידברו על ההודעות,‬
‫עם החברים שלהם,‬
‫שיצוץ משהו שיעזור לאתר‬
‫מה מקור ההודעות.‬
‫בהתחלה חשבתי,‬
‫״אנחנו צריכים תשובות.״‬
‫ואז פשוט...‬
‫המשכתי.‬
‫זאת הייתה מערבולת.‬
‫כדור שלג שגדל והלך.‬
‫לא ידעתי איך להפסיק.‬
‫הייתי מישהי אחרת ברגעים האלה.‬
‫הייתי במקום נוראי, מנטלית.‬
‫כאילו עטיתי מסכה, או משהו.‬
‫אני בכלל לא יודעת מי הייתי.‬
‫היא פשוט השתנתה. נהייתה מופנמת יותר,‬
‫יצרה קשר פחות.‬
‫אולי גם הייתה מרוכזת יותר בעצמה.‬
‫לפעמים זה נמשך שעה ביום,‬
‫או שמונה שעות ביום.‬
‫נתתי לזה לבלוע אותי.‬
‫- בחיים לא ראיתי מכוערת כמוך. -‬
‫- את חסרת ערך וחסרת משמעות -‬
‫- הזין והאצבעות שלו, הכוס והפה שלי. -‬
‫- עושה לי רטוב -‬
‫- תקפצי מגשר -‬
‫- תתאבדי כלבה -‬
‫כשהיא אמרה שהיא לא שלחה‬ ‫את ההודעות הראשונות,‬
‫זה נשמע קצת מוזר,‬
‫אבל...‬
‫לא יודעת, אולי זו הייתה היא.‬
‫היו לי ראיות והוכחות, מצו החיפוש,‬
‫ועד ספקים שונים ואפליקציות,‬
‫שהיא שלחה את ההודעות.‬
‫לפעמים, כשוטרים,‬ ‫אנחנו רואים אנשים מנסים להסיט את השיח.‬
‫אבל שאלתי מי התחיל את זה,‬ ‫והיא אמרה שהיא לא יודעת.‬
‫עד היום, אני לא מאמין‬ ‫שמישהו אחר התחיל את זה.‬
‫עד לרגע שבו קנדרה ליקארי נחשפה‬
‫כשולחת המסרונים,‬
‫האמנו שהיא מועסקת במשרה מלאה‬ ‫במח׳ הטכנולוגיה של אוניברסיטת פריס סטייט.‬
‫אבל זה לא היה המצב.‬
‫היא לא עבדה כבר הרבה זמן.‬
‫במבט לאחור, זה מסביר איך היא הצליחה‬
‫לשלוח מאות ואלפי הודעות לאורך היום.‬
‫אני לא בטוחה שהיא עבדה בפריס אי־פעם.‬
‫לא יודעת. אני חושב ששון באמת עבד שם,‬
‫אז אני לא יודעת מה היא עשתה.‬
‫קמה בבוקר, התכוננה לעבודה...‬
‫איך... לא יודעת. ניסיתי להבין את זה.‬
‫אין לי מושג איך אפשר‬ ‫לעבוד ככה על מישהו שאת גרה איתו.‬
‫למיטב ידיעתי, קנדרה מעולם לא עבדה בפריס.‬
‫היא התנהגה כאילו היא עובדת,‬ ‫אמרה שהיא עסוקה,‬
‫והיא פשוט... עשתה את זה היטב.‬
‫לדעתי זה היה סוג של בריחה.‬
‫זה יותר...‬
‫הוציא אותי...‬
‫מהמציאות, במובן מסוים.‬ ‫למרות שזו הייתה המציאות.‬
‫אז כשממש עשיתי את זה, ולא הייתי אני,‬
‫זה הוציא אותי מ...‬
‫חיי היומיום שלי.‬
‫פשוט המשכתי והמשכתי.‬
‫- אפחד לא רוצה ת׳תחת שלך... -‬
‫לורן יודעת שהיא רזה. שהיא קטנה.‬
‫היא יודעת שהיא רזה. אז...‬
‫יכול להיות שקלטתי‬ ‫איפה היא לא בטוחה בעצמה.‬
‫המראה שלה, השיער שלה, המראה שלה...‬
‫אבל, האמת,‬
‫המסרים לא ממש התמקדו בדברים האלה.‬
‫הם כוונו אלייך?‬
‫האם שלחת את המסרים האלה לעצמך?‬
‫ייתכן מאוד.‬
‫כי‬
‫הייתי רזה מדי.‬
‫לא אכלתי.‬
‫אז אפשר לשים אותי בקטגוריה האנורקטית.‬
‫ופחדת שהיא תפגע בעצמה?‬
‫כי היו הודעות שאמרו לה להתאבד.‬
‫אז...‬
‫אני‬
‫יכולה לומר שלא פחדתי שהיא תפגע בעצמה.‬
‫ואולי יש אנשים שיטילו ספק בזה,‬
‫או יקטינו את זה, או משהו,‬
‫אבל אני מכירה את לורן,‬ ‫ואני יודעת אילו שיחות יש לנו.‬
‫אבל לולא הכרתי אותה כל כך טוב,‬ ‫אולי המצב היה שונה.‬
‫אז...‬
‫כן.‬
‫- אין לך חברים‬ ‫את מוצצת כדי שבנים ידברו איתך -‬
‫באחת ההודעות שאני זוכרת ספציפית,‬
‫היא אמרה משהו על מציצה.‬
‫- הוא רוצה סקס, מציצות, ולהתחרמן. -‬
‫ועל זה שאוון כבר לא מחבב את לורן‬ ‫בגלל שלורן לא מוצצת לו.‬
‫הילדה הזאת הייתה בת 14.‬
‫היא לא צריכה לעשות את זה!‬
‫אז אני חושבת שזה נתן לקנדרה‬ ‫תחושה כוזבת של...‬
‫״לורן ואני חברות. היא צריכה אותי. היא...״‬
‫וכן, בתור נערה את צריכה את אימא שלך,‬ ‫אבל לא באופן הזה.‬
‫אני חושב שזאת תסמונת סייבר מינכהאוזן.‬
‫היא רצתה שהבת שלה תזדקק לה‬
‫עד כדי כך‬
‫שהיא הייתה מוכנה לפגוע בה,‬
‫וזה האופן שבו היא בחרה לעשות את זה,‬
‫במקום לנסות לגרום לה למחלה פיזית,‬ ‫שזו התנהגות מינכהאוזן טיפוסית.‬
‫אני חושבת שזה בדיוק זה,‬
‫כי לורן הייתה חוזרת הביתה‬ ‫נסערת מההודעות האלה,‬
‫וקנדרה שיחקה אותה גיבורה והייתה שם בשבילה,‬
‫ועשתה את זה. אז...‬
‫אבל מבחינת לורן,‬ ‫אין לי מושג איך היא הרגישה בגלל זה.‬
‫אני בטוחה שלורן פשוט... מתייסרת.‬
‫אבל אני לא חושבת שאת יכולה‬
‫לברוח מהמניפולציה של קנדרה‬
‫כשאת עדיין מדברת איתה.‬
‫קנדרה ליקארי הייתה מאוד מניפולטיבית‬ ‫כלפי המשפחה שלה.‬
‫היא הייתה שתלטנית מאוד.‬ ‫היא דאגה לענייני הכספים,‬
‫וכל מה שהם עשו נקבע ע״י קנדרה ליקארי.‬
‫קנדרה סיפרה לשון וללורן‬ ‫שמצבם הכספי טוב,‬
‫אז היא הייתה צריכה למצוא דרך להשיג כסף‬
‫למרות שהייתה מובטלת.‬
‫פעם היא אמרה לנו שהבית שלה חטף מכת ברק.‬
‫היא תבעה את הביטוח,‬
‫ויכול להיות שהיא פשוט לקחה לעצמה את הכסף.‬
‫ואז, פעם, הגענו הביתה,‬
‫וראינו דף נייר על דלת הכניסה‬
‫שכתוב עליו ״אתם מפונים״.‬
‫בסוף היא סיפרה לי‬ ‫שהיא לא שילמה את החשבונות.‬
‫מיהרתי להוציא הכול מהבית,‬
‫מצאתי מחסן והעברתי הכול לשם.‬
‫״נשלם על האחסנה‬ ‫וככה לא נאבד את החפצים שלנו.״‬
‫והיא כזה ״אין בעיה, זה רק כמה דולרים״.‬
‫אבל היא לא באמת דאגה לזה.‬
‫אז בסוף איבדנו את כל הרכוש שלנו‬ ‫שהיה במחסנים.‬
‫כל הכלים שלי,‬
‫דברים חשובים, מזכרות... הכול היה שם.‬
‫כל הדברים שעבדתי בשבילם כל חיי כבר אינם.‬
‫אני חושבת שכל מה שהיא סיפרה לשון,‬
‫בעשר השנים האחרונות לפחות, היה שקר.‬
‫זה נכון? מהפרספקטיבה שלך?‬
‫לא.‬
‫אבל...‬
‫ניהלתי את הכספים יותר ממנו,‬
‫אבל שנינו ידענו על סיטואציות שהיינו בהן,‬
‫אבל לאף אחד משנינו לא היו התשובות‬ ‫לפעולות הנכונות שהיו דרושות,‬
‫אז, לרוע המזל...‬
‫אחרי שזהותה של האשמה נודעה בציבור,‬
‫זה טלטל את הקהילה כולה.‬
‫ישבנו בכיתה עם מייסי וסופי,‬
‫והסתכלנו באינסטגרם,‬
‫ותמונת המעצר של קנדרה‬ ‫הייתה בכל מקום ברשת.‬
‫קיבלתי הודעה בבי״ס מבת דודה שלי‬ ‫ששאלה אם אני בסדר.‬
‫ואני יושבת בכיתה, ואני כזה‬ ‫״כן, אני בסדר. למה?״‬
‫כולם הסתכלו על לורן,‬
‫כי כל האינטרנט מדבר על אימא שלה כרגע.‬
‫- אימא משוגעת -‬
‫ותוך שעה, קראו לי למשרד המנהל.‬
‫הם כזה, ״אימא שלך נעצרה היום״.‬
‫אז סימסתי לאבא שלי, ״מה קורה?״‬
‫היא אמרה, ״קראו לי למשרד‬ ‫ואמרו לי שאימא שלי בכלא.״‬
‫ועכשיו לסיפור המוזר על אימא‬ ‫שמואשמת שהטרידה ברשת את הבת שלה.‬
‫תיכוניסטית במישיגן סבלה מבריונות רשת‬ ‫במשך יותר משנה.‬
‫וכולם הזדעזעו לגלות מי עשה את זה.‬
‫כתב אישום נגד אם שמואשמת בהתחזות.‬
‫התחזות.‬ ‫-התחזות.‬
‫גם כשהבנו שלא מדובר בילדה,‬
‫לא ציפינו שזה יהיה הורה.‬
‫האימא הזאת תועמד לדין.‬
‫אימא שלה, קנדרה ליקארי...‬
‫ליקארי מואשמת בחמישה פשעים,‬ ‫במרכזם הטרדה מאיימת,‬
‫מאחר שההודעות נשלחו במשך יותר משנה.‬
‫היו לנו עשרות אלפי מסרונים.‬
‫קנדרה ליקארי התייצבה‬ ‫בבית המשפט במחוז איזבלה ביום ה׳.‬
‫השופט אסר על ליקארי‬ ‫ליצור קשר עם הקורבנות,‬
‫כולל בתה של ליקארי.‬
‫אחד האתגרים בפרשה הזו‬
‫היה הקרבה בין קנדרה ובין בתה.‬
‫קיווינו שיצירת הריחוק הזה‬
‫תיתן לה הזדמנות לצאת‬ ‫מתוך מעגל ההשפעה הזה‬
‫שהיא הפעילה עליה לאורך כל התהליך הזה.‬
‫ליקארי ועורכת דינה ביקשו שצו ההרחקה יבוטל.‬
‫בית המשפט קיבל אפילו מכתבים מבתה,‬
‫בהם ביקשה לחדש את הקשר עם אמה.‬
‫בלי הקשר עם אימא שלי,‬ ‫אני פשוט לא מרגישה כמו עצמי.‬
‫אני מרגישה שאני צריכה אותה בחיים שלי.‬
‫את חושבת ששופטים אותך‬ ‫על כך שאת מתגעגעת אליה?‬
‫יש אנשים שיש להם דעות על זה,‬
‫אבל...‬
‫האמת, לא ממש אכפת לי.‬
‫בסופו של דבר,‬ ‫קנדרה הודתה בשני סעיפים של הטרדת קטין.‬
‫סעיף אחד על אוון, ואחד על לורן.‬
‫- בית המשפט‬ ‫מחוז איזבלה -‬
‫- 26 באפריל, 2023‬ ‫יום מתן גזר הדין -‬
‫הלכתי להקראת גזר הדין של קנדרה,‬ ‫וכל המשפחה שלי הייתה שם.‬
‫היו שם הרבה אנשים. אולם מלא.‬
‫וראיתי את קנדרה,‬
‫והיה מזעזע לראות אותה אחרי כל מה שקרה, כי...‬
‫פשוט היה ממש מוזר לראות‬ ‫את המאמנת שלך מכיתה ז׳ במצב כזה.‬
‫קנדרה קיבלה את הזכות‬ ‫לדבר ראשונה בבית המשפט, ו...‬
‫היא משכנעת מאוד.‬
‫אני מצטערת, כבוד השופט.‬
‫אני מצטערת על התנהגותי‬ ‫כלפי אוון מקני ומשפחתו.‬
‫אני מצטערת על התנהגותי‬ ‫כלפי קלואי ווילסון ומשפחתה.‬
‫אני מתנצלת בפני בתי, לורן.‬
‫נודע לי שאני סובלת ממחלת נפש,‬
‫ולא הייתי מודעת לכך‬ ‫שהייתי במשבר במשך שנים רבות.‬
‫למדתי להכיר בטראומת הילדות שלי‬ ‫ולהתמודד איתה.‬
‫היו לה המון תירוצים.‬
‫דברים שקרו לה בחייה.‬
‫אני לא אומרת שהדברים האלה לא קרו,‬
‫אבל להשתמש בהם בתור תירוץ‬ ‫לפגיעה שלך בילדים...‬
‫זה פשוט לא נראה צודק או הוגן.‬
‫אילו יכולתי לחזור לאחור,‬
‫ולמנוע את כל מה שעשיתי,‬
‫אנא דע שהייתי עושה זאת ללא היסוס.‬
‫ידעתי שאוון וג׳יל ידברו שם,‬
‫ולא רציתי לשמוע את מה שהיה להם להגיד,‬
‫כי ידעתי שזה לא יהיה משהו טוב.‬
‫בסופו של דבר זה ייגמר,‬ ‫ונוכל לנסות לחזור לחיינו.‬
‫אפשר לנסות, אבל זה צילק אותי,‬ ‫וזה ישפיע עליי למשך שארית חיי.‬
‫לא יכולתי לדבר עם קנדרה,‬ ‫מהרגע שהיא הודתה ועד אותו יום בבית המשפט.‬
‫לא הייתה אפשרות לשום דבר אחר,‬ ‫כי לא היה משפט שיכולנו להעיד בו,‬
‫אז זו הייתה ההזדמנות היחידה שלנו.‬
‫לעולם לא אשכח את תחושת החולי‬ ‫שהשתלטה עליי ביום בו זה נודע לנו.‬
‫הפגיעה, הכעס, תחושת הבגידה, העצב,‬ ‫כולם הכו בי בבת אחת.‬
‫חיכיתי שנים לרגע הזה,‬
‫ליום שבו תוכלי‬ ‫להסתכל לי בעיניים ולומר לי למה.‬
‫זה היה שווה את זה? כל זה?‬
‫כשרואים את הטראומה שנגרמה מזה,‬
‫אין ספק שתהיה לזה השפעה ממושכת‬ ‫על כל המשפחות האלה,‬
‫וזה ישפיע על הילדים האלה,‬ ‫אולי למשך כל חייהם.‬
‫זו באמת פרשה איומה.‬
‫אני חושב שעל סמך התנהגותך,‬
‫מגיע לך עונש מאסר.‬
‫קנדרה ליקארי, האם המתחזה,‬
‫תרצה עונש מאסר של שנה וחצי לפחות.‬
‫במקרה הזה, השופט דן אותה‬ ‫לעונש כבד יחסית, בעיניי: 19 חודשים.‬
‫זו הייתה הרגשה טובה,‬ ‫לפנות אליה ו... לשאול למה.‬
‫אני יודעת שלעולם לא אקבל תשובה אמיתית.‬
‫אני חושבת שהיא פיתחה אובססיה כלפי אוון.‬
‫וזה קשה, בתור אימא ואישה בגירה,‬
‫אבל אני חושבת שהיא רצתה‬ ‫מערכת יחסים כלשהי עם אוון.‬
‫שהיא כמובן לא מקובלת בגילה.‬
‫הרגשתי כאילו היא נמשכה אליי.‬
‫היא הייתה מאוד ידידותית, ומאוד...‬
‫״אביא לך את זה. אעשה את זה בשבילך.״‬
‫היא לא הייתה כמו אימא של החברה שלי.‬
‫הרגשתי כאילו זה יותר מזה.‬
‫היא הייתה עושה דברים בשבילי. היא...‬
‫היא הייתה חותכת לי את הסטייק שלי.‬ ‫בשלב מסוים זה פשוט היה מוזר מדי.‬
‫אם מסתכלים על היחס שלה כלפיו,‬ ‫איך שהיא האדירה אותו,‬
‫והיא התאמצה לעשות הכול למענו,‬
‫או פשוט כדי שהוא יבחין בה.‬
‫היא הייתה שולחת לו הודעות רנדומלית,‬
‫ומנסה לשמור על חיבור איתו.‬
‫היא באה לכל אירועי הספורט שלו,‬ ‫גם אחרי שלורן והוא נפרדו.‬
‫זה מגעיל.‬
‫היא אמרה לי להתאבד.‬
‫זה קצת מעציב אותי. כאילו...‬
‫״למה אימא שלי אומרת לי לעשות את זה?״‬
‫דיברתי איתה על זה,‬
‫אבל לא בהכרח כאילו...‬
‫״למה אמרת לי להתאבד?״‬
‫אני עדיין תוהה לגבי זה בכל יום.‬ ‫אני עדיין לא יודעת למה.‬
‫האם הייתי רוצה לדעת את האמת? בהחלט.‬
‫ומה גרם לזה, בראש שלה.‬
‫מה גרם לה לעשות את זה?‬
‫אני יודעת שאבא שלי כועס,‬ ‫וככל הנראה לא יסלח לה לעולם,‬
‫אבל אני פשוט שמה את זה בצד, ו...‬
‫מקיימת את הקשר שאני רוצה עם אימא שלי.‬
‫אהבתי לתקשר עם אימא שלי‬ ‫בזמן שהיא הייתה בכלא.‬
‫יכולתי לדבר עם אימא שלי בימי שני ורביעי.‬
‫היינו מספרות איזה מין יום היה לנו,‬ ‫דברים שקרו, סיפורים מצחיקים,‬
‫והיא הייתה שולחת לי מיילים,‬ ‫ויכולנו להתכתב במייל.‬
‫- קנדרה ליקארי: שלום קופיפה שלי.‬
‫אני כועסת עלייך. העצבת אותי. אמרת רק ביי.‬
‫לא אמרת שאת אוהבת אותי.‬ ‫אני סולחת לך‬
‫אוהבת אותך! שיהיה לך יום פנמעוין.‬
‫(שילוב של פנטסטי, מעולה ומצוין) -‬
‫היא יצרה רושם שהכול בסדר,‬
‫ופשוט גרמה לי להרגיש יותר טוב.‬
‫- בוקר טוב בת יפה שלי! -‬
‫- מתגעגעת אלייך בטירוף. -‬
‫- את האור הכי בוהק ביקום. -‬
‫- שולחת נשיקות פרפרים -‬
‫-אתקשר בערב -‬
‫- אוהבת אותך -‬
‫- אוהבת אותך! -‬
‫- פחות משנה לכל היותר... מתרגשת נורא. -‬
‫אימא שלי השתחררה מהכלא ב־8 באוגוסט 2024.‬
‫אני מקווה שנוכל לשקם את הקשר שלנו,‬
‫כי אני מרגישה שחלק ממני חסר.‬
‫אם זה...‬
‫הקטע הנשי, או...‬
‫שאימא שלי לא איתי.‬
‫כשאני מביטה לאחור,‬
‫אני...‬
‫מאוד מאוכזבת מעצמי,‬
‫שהרשיתי לעצמי להגיע לאן שהגעתי.‬
‫ואכזבתי את המשפחה שלי,‬
‫אכזבתי את עצמי, וזה קשה.‬
‫מפני שהתקופה הזאת בחיים‬
‫היא לא מי שאני כאדם.‬
‫זו לא מי שהייתי,‬
‫וזו לא מי שאני היום.‬
‫מאז שלורן נולדה,‬ ‫היא ואני תמיד היינו קרובות.‬
‫המשפחה חשובה לי מאוד,‬
‫אז תמיד ידעתי שאני רוצה משפחה.‬
‫וכשאנחנו...‬
‫נכנסנו להיריון...‬
‫אני זוכרת שישבנו אצל הרופא‬
‫ושמענו את הדופק שלה בפעם הראשונה...‬
‫זה עושה צמרמורת, את יודעת?‬
‫לפעמים את חושבת שאת לא מסוגלת...‬
‫לאהוב יותר מזה.‬
‫ואז פתאום מניחים תינוקת קטנה בידיים שלך,‬
‫וזה עולם חדש לגמרי.‬
‫זאת הרגשה חדשה לגמרי.‬
‫ככל שהיא גדלה,‬
‫דברים מודחקים התחילו לעלות לי.‬
‫הרבה מזה היה טראומות מן העבר‬ ‫שצפו אל פני השטח,‬
‫שלא ידעתי איך להתמודד איתן.‬
‫כשהייתי בת 17,‬
‫נאנסתי.‬
‫וכש...‬
‫הבת שלי הגיעה לגיל הזה,‬
‫התחלתי לפחד. לפחד מאוד.‬
‫לא רציתי שהיא תעבור את מה שעברתי.‬
‫ו...‬
‫אני חושבת שבגלל זה...‬
‫לא ידעתי איך להתמודד עם דברים.‬
‫זה היה קשה, כי חוויתי מחדש את מה שעברתי,‬
‫אבל גם, במקביל,‬
‫רציתי להגן עליה.‬
‫רציתי לנסות לשלוט בתוצאה של המסע שלה.‬
‫פחדתי לתת לה לגדול.‬
‫רציתי להגן עליה ולשמור עליה,‬ ‫ושתהיה קרובה אליי,‬
‫ופחדתי לתת לה להתבגר,‬
‫כי פחדתי ממה שעלול לקרות לה.‬
‫לא דיברתי עם לורן‬
‫כבר המון זמן.‬
‫אני ואוון לא מדברים בכלל עכשיו.‬ ‫אני רואה אותו במסדרונות וזה,‬
‫אבל אין לנו ממש אינטראקציות.‬
‫כן, כעסתי על לורן.‬
‫לא נראה לי שאדבר איתה בעתיד.‬
‫לורן הייתה ממש צעירה בשביל כל זה.‬
‫אני לא באמת חושבת שזאת אשמתה‬
‫שאימא שלה הייתה כזאת, ורצתה שזה יקרה.‬
‫קלואי הפסידה שנה שלמה‬
‫של מה שהיו אמורים להיות‬ ‫הזיכרונות הטובים ביותר של חייה.‬
‫שנה שלמה הפנו כלפיה אצבע מאשימה,‬
‫ולא האמינו לה,‬
‫וההורים שלה התעמתו איתה,‬
‫ורוב האנשים לא האמינו לה.‬
‫הרגשתי שאני מאבדת הרבה חברים בגלל זה.‬
‫בהתחלה, אני ואוון... כולנו היינו חברים,‬
‫ואני, מייסי, אוון וסופי היינו יושבים ביחד.‬
‫יש לי רגשות אשם כלפי קלואי,‬
‫על זה שהאשמתי אותה, או...‬
‫את המשפחה שלה.‬
‫באותה תקופה התבססנו‬ ‫על כל פיסת מידע שהייתה לנו,‬
‫ולא היה לנו הרבה מידע בשנתיים האלה,‬
‫ואני מרגישה אשמה על שעשיתי לה את זה.‬
‫ג׳יל הזמינה את זה פנימה.‬
‫ההשפעה על המשפחה שלי, שלנו,‬
‫היא במידה רבה בגללה ובגלל מייק מיין.‬
‫אני זוכר שבימים הראשונים אחרי השיחה שלנו,‬ ‫כתבתי לו במסרון‬
‫שמשהו בי חושד שקנדרה עומדת מאחורי זה.‬
‫כתבתי ״אני לא יודע‬ ‫מה אתה יודע עליה, מייק,‬
‫״אבל היא לא אדם דובר אמת.״‬
‫אמרתי למישהו‬
‫ששון ולורן ישחקו אותה‬
‫כאילו הם הקורבנות של כל זה,‬
‫שלא היה להם מושג מה קורה,‬
‫ושזה יצליח להם,‬ ‫בגלל שמייק מיין לא עשה את העבודה שלו,‬
‫ולא חקר אותם.‬
‫וזה בדיוק מה שקרה.‬
‫אני גאה בה על זה.‬
‫עשיתי את זה טוב. זה טוב.‬
‫תודה לאל על בראד פיטרס,‬
‫כי בלעדיו לא היינו מגיעים לשום מקום.‬
‫מי יודע מה היה קורה בסוף עם קנדרה?‬
‫יש כל מיני סרטי דוקו אחרים...‬ ‫אין להם סוף טוב.‬
‫מי יודע מה עוד היא הייתה עושה‬
‫אם לא היו תופסים אותה.‬
‫אוקיי.‬
‫זה הכול?‬
‫נו כבר!‬
‫אני ואבא שלי התקרבנו מאוד מאז שזה קרה.‬
‫את יודעת כמה אני אוהב אותך, נכון?‬
‫כן. לפעמים.‬ ‫-לפעמים? טוב, אני אוהב אותך.‬
‫אני אוהבת אותך.‬ ‫-אוקיי.‬
‫אני גאה בך. את ילדה טובה.‬
‫אוהב אותך.‬
‫פשוט יש לנו חיבור טוב.‬
‫בכל דבר שאנחנו עושים,‬ ‫אנחנו מוצאים דרך לצחוק.‬
‫כיף לראות אותה מחייכת,‬ ‫ומצחקקת, ומתנהגת כמו ילדה,‬
‫ועושה שטויות כמו שאנחנו היינו עושים.‬
‫היא מתחילה לבוא לאבא הרבה יותר.‬
‫היא גדלה, וזה מדהים.‬
‫היא הופכת להיות אישה מדהימה.‬
‫אסור לי להיפגש עם אימא שלי‬ ‫מאז שהיא השתחררה מהכלא.‬
‫אני רוצה להיפגש עם אימא שלי בבוא הזמן.‬
‫אני חושבת שהמפגש איתה יהיה הקלה,‬ ‫אבל גם קשה.‬
‫עברה שנה וחצי מאז שראיתי אותה.‬
‫שתינו יודעות ש...‬
‫אנחנו ביחד בכל מצב.‬
‫אני רוצה לסמוך עליה עכשיו,‬ ‫אבל לא בטוח שאני יכולה.‬
‫עכשיו שהיא השתחררה,‬ ‫אני רוצה שהיא תקבל את העזרה שהיא צריכה,‬
‫כדי שכשניפגש,‬
‫זה לא יחזור להיות כמו שזה היה פעם.‬
‫אני בהחלט חושבת‬ ‫שיכול להיות לנו קשר בריא.‬
‫אני יודעת שהקשר הקרוב הזה חשוב לשתינו.‬
‫- תתאבדי עכשיו כלבה -‬
‫אני חושבת שזה פוגע בי, לחיות בלי הקשר הזה,‬
‫אבל אני חושבת ששיקום הקשר שלנו‬ ‫יעזור לשתינו מאוד.‬
‫אני אוהבת אותה יותר מכל דבר.‬
‫- לורן מתכננת‬ ‫ללמוד קרימינולוגיה באוניברסיטה. -‬
‫- אם יש לך, או לאדם שמוכר לך,‬ ‫קשיים נפשיים או מחשבות על התאבדות,‬
‫ניתן למצוא מידע ומשאבים בכתובת‬ ‫WANNATALKABOUTIT.COM -‬
‫תרגום כתוביות: יניב אידלשטיין‬