Downloaded from YTS.MX
ALLE TEKSTMELDINGER I DENNE FILMEN ER EKTE.
Official YIFY movies site: YTS.MX
- Lukker jeg den? - Ja.
Perfekt.
Jeg heter Lauryn Licari.
Jeg er oppvokst i Beal City i Michigan.
Beal City er et ekstremt lite sted, med ett lyskryss og to barer.
Jeg går på Beal City High School. Det er en veldig liten skole
på et lite sted, og alle kjenner alle.
Jeg heter Sophie Weber.
Jeg går på Beal City High School med Owen, Macy og Lauryn.
Det er ikke noe å gjøre her, bortsett fra å gå rundt i sentrum.
Ingen har noe bedre å gjøre enn å snakke om andre,
selv ikke foreldrene våre.
De snakker om hva vi tenåringer holder på med.
Jeg mener det er en litt usunn greie som bare går i arv.
Mange bruker mobilen i opptil 13 timer om dagen,
noe jeg synes er litt i overkant.
Jeg er veldig glad i å bruke mobilen. Jeg elsker TikTok og Snapchat.
Jeg elsker å tekste med venner.
Den eneste måten folk kommuniserer på nå,
er med mobilen sin.
Jeg var 13 år da jeg fikk mobil.
Alle andre hadde mobiler. Jeg ville bare passe inn.
Jeg var i den alderen der sosiale medier blir populært,
og jeg ville bare være kul, ikke sant?
Mobilen er kjekk å ha, så man kan kommunisere med venner,
men det kan definitivt føre til at farlige ting skjer.
Tenk at det å få en mobil var det verste som kunne skjedd meg.
TRE MOTTAKERE, UKJENT NUMMER:
Du er den styggeste jeg noensinne har sett.
Ei tenåringsjente fra Michigan ble nettmobbet i over et år.
Identiteten til den mistenkte sjokkerte alle.
Det var detaljer i noen av meldingene
som kunne tyde på at noen forfulgte dem.
Du måtte tenke over alt du sa, for ellers kunne du bli mistenkt.
Det kom 40-50 meldinger hver dag.
De kontaktet delstatspolitiet og så FBl,
så det eskalerte veldig fort.
Har du sendt noe sånt til dem? Slik personforfølging er ulovlig.
Jeg må sørge for din sikkerhet.
Jo flere venner du har,
jo større er sjansen for å bli forrådt av dem.
Det er sprøtt at noe sånt kunne skje på Beal.
Det skulle vise seg å bli så mye verre.
UKJENT NUMMER: CATFISHING PÅ HIGH SCHOOL
OKTOBER 2020
Ei jente i klassen min hadde halloweenfest hvert år.
Hele klassen, med foreldre, pleide å dra dit.
Jeg og Lauryn hadde vært kjærester i omtrent et år.
Hun var ikke invitert,
men jeg inviterte henne med.
"Hvis jeg skal dit, så blir du med."
Jeg ville ikke dra på halloweenfesten.
Hun var ikke så glad i jentene i klassen.
Hun ville at det bare skulle være oss to.
Rundt to uker før halloweenfesten
fikk vi en melding fra et ukjent nummer i en gruppechat.
Hei, Lauryn. Owen vil slå opp med deg.
TRE MOTTAKERE, UKJENT NUMMER
Han liker deg ikke lenger, og har ikke likt deg på en stund.
Han vil åpenbart ha meg.
Han ler, smiler og tar på håret mitt.
Jeg vet ikke hva han har sagt til deg, men han kommer på festen,
og vi er begge klare for å pule.
Du er søt, men jeg vet at jeg kan gi ham det han vil ha.
Sånn kan det gå!
Jeg lurte bare veldig på hvem det kunne være.
Kanskje en venn av oss, som bare ville tulle med meg og Owen?
Jeg spurte Khloe, bestevennen min, for det var hennes fest.
"Vet du hvem som sendte disse? Var det deg?" Jeg bare spurte meg for.
Jeg tenkte det ville holde opp etter en stund.
Etter halloweenfesten kom det ikke flere meldinger,
og det så lysere ut.
Alt var normalt på skolen. Alle var venner, liksom.
Det var ikke noe bråk mellom noen som kunne ha resultert i de meldingene.
Jeg gledet meg til det nye skoleåret,
men så, etter nesten et år,
kom meldingene tilbake.
ELLEVE MÅNEDER ETTER DE FØRSTE MELDINGENE
Står til med turtelduene?
Er dere klare for slutten på "gullforholdet"?
Det sies at dere vil være sammen for alltid.
NOEN AV OSS VIL IKKE HØRE MER OM DET.
Owen elsker meg, og det vil han alltid gjøre.
Han skal være sammen med meg, mens du er alene, ensom og stygg.
Det virket som at avsenderen ville splitte meg og Owen.
Jeg visste det ikke var noen jeg kjente,
for da ville jeg hatt nummeret lagret på mobilen.
Det var helt ubegrunnet. Først kom meldingene før halloweenfesten,
det bare skjedde, og så fikk vi flere.
Jeg ville at de skulle ta telefonen, så vi kunne finne ut hvem det var,
men vi fikk bare meldinger rett etter at vi prøvde å ringe.
De tok aldri telefonen.
Du, Lo, slutt å ringe, for faen. Kommer ikke til å svare.
I mange av meldingene brukte avsenderen kallenavnet mitt, Lo.
Det fikk meg til å tro at det måtte være noen som omgikk meg,
eller en tidligere venn.
Jeg fikk minst seks meldinger om dagen.
Det var irriterende, for jeg visste at Owen ikke var innblandet
og heller ikke visste hva som foregikk.
Før alt dette
var jeg sammen med Owen og hadde et godt liv.
Jeg elsket livet.
JEG ER DIN, DU ER MIN.
Jeg møtte Owen i sjuende klasse, da jeg var tolv år gammel.
Jeg syntes han var søt.
Lauryn var sjenert, men hun var snill og omsorgsfull.
Vi snakket alltid sammen,
og etter en stund spurte jeg henne om en date.
Det var veldig nervepirrende.
Jeg visste ikke om jeg var klar. Jeg rødmet veldig.
Lauryn traff en gutt som het Owen.
LAURYNS FAR
Jeg spurte om hun ikke var litt ung, slik pappaer gjør.
LAURYNS MOR
De hadde mye til felles, som idrett.
De gikk knask eller knep sammen.
Sånne småting.
Hvor var dere på første date?
Mamma, vet du det?
Jeg husker at Owen kom hjem...
OWENS MOR
...og sa det var ei søt jente i klassen.
De hadde felles interesser, særlig idrett.
Owen var atletisk og aktiv.
OWENS FAR
Det var Lauryn også, så de var et passende par.
Vi begynte å omgås, hele gjengen, og gjøre ting i lag.
Hele familien min likte henne. Vi bare passet sammen.
Kendra og Owens mor, Jill, ble ordentlig gode venner.
Vi pleide å besøke hverandre, tenne bål
og tilbringe tid sammen mens barna lekte.
- Den kan fly. - Den tar nok fyr.
Lauryn og Owen smilte og fniste hele tida.
De var som ungdomskjærester på film.
Første året på high school begynte folk å kalle dem "gullparet".
Jeg tror det fantes litt sjalusi i klassen deres,
kanskje fordi noen ønsket seg kjæreste eller ville bli lagt merke til,
for de hadde jo hverandre.
Det var sikkert litt av det.
Beal City har én skole, med alt fra førskole til videregående i samme bygg.
De jeg går på high school med, har jeg kjent siden barnehagen.
Det er bare 30 barn per trinn.
Vi bruker gruppechat. Vi er venner. Det er ingen som hater hverandre.
Du er den styggeste jeg noensinne har sett.
Vi hadde time sammen, i naturfag,
og pleide å sitte sammen. En dag fortalte Owen hva som foregikk.
Først sa han at han fikk rare meldinger og fra en ukjent avsender,
men etter hvert som det kom flere, fortalte han hva det sto i dem,
og at det sto ting der som vi hadde snakket om i timene.
OWEN LIKTE DET VI SA OM SOPHIE. HAN SATTE SEG HOS OSS.
Jeg mistenkte ikke guttene i klassen, for de er ikke så opptatt av andre,
og bryr seg ikke med drama.
Gutter driver med idrett i stedet, og har det bare gøy.
Jenter er ofte slemme med hverandre.
Jeg ville prøve å eliminere folk, så noen få sto igjen.
Vi brukte FaceTime om kvelden og snakket om det.
"Hva ble nevnt i dagens melding? Hvem var til stede da?"
Vi lagde ei liste over gjenger eller enkeltpersoner det kunne være.
På skolen hadde vi visse gjenger.
Den populære gjengen,
og så heiagjengen, der det bare var cheerleadere,
og så én jentegjeng til, som min kusine Adrianna var med i,
hvor det var lite drama.
Jeg tenkte det kunne være dem, at de visste mer om teknologi.
Jeg tenkte: "Er det noen på Beal? Er det noen inne på skolen?"
Da det skjedde på visse tidspunkt, begrenset mulighetene seg.
Fikk jeg en tekstmelding midt i skoledagen,
så jeg meg rundt etter noen som brukte mobilen.
Det virket som at de visste hva jeg gjorde i skoletimene.
Jævla drittkjerring. Ikke gå med leggings, for faen.
Ingen vil se den anorektiske, flate ræva di.
Jeg begynte å tvile på klærne mine, utseendet mitt, håret mitt.
Det påvirket definitivt selvbildet mitt.
Du er ubrukelig, du betyr ingenting. Det har du aldri gjort.
Få deg et liv og stikk, for faen.
Owen vil aldri se på deg eller prate med deg igjen.
Du har ødelagt livet hans så jævlig.
Familien hans hater deg, for faen.
Han kommer aldri til å snakke til deg igjen.
Du bør faen meg stikke, di hurpe. Han er ferdig med deg.
En dag kom Lauryn kom hjem fra skolen, og jeg så på henne at noe var galt.
Jeg spurte hva som foregikk.
Hun sa: "Jeg fikk en dum melding på skolen."
Jeg begynte å bli veldig frustrert, men mamma sa:
"Bare overse det. Du er jo vakker."
Hun sa jeg bare ikke burde lese meldingene.
Jeg sa hun skulle være seg selv og ikke bekymre seg over det.
Jeg trodde ikke noen ville gjøre noe farlig.
Så ble det verre og verre.
DRIT OG DRA, DI STYGGE TØYTE.
JEG KØDDER IKKE, STYGGE JÆVEL.
Owen og jeg skal suge, fingre, pule.
Det ble så ille at jeg ikke ville gå på skolen.
Jeg visste ikke hvem jeg kunne stole på. Da måtte jeg si det til foreldrene mine.
Pikken og fingrene hans, musa mi og munnen min.
De var 13 år.
For jenter og gutter i niende klasse var dette ganske drøyt.
Det ble dessverre slik at vi måtte ta fra Owen mobilen hver kveld.
Jeg prøvde å motsi meg det. Mobilen var ny. Jeg ville ha privatliv.
Vi måtte sitte der og lese alle meldingene, fra start til slutt.
Noen ganger kunne det komme 30, 40 og 50 meldinger om dagen.
Det virket veldig voldsomt.
Shawn, Kendra, Dave og jeg ble enige om
at alle fire skulle møte opp på skolen
og vise dem hvor ille det hadde blitt.
Vi håpet at de skulle ta affære på noe vis.
Noen av meldingene kom i skoletida.
Skolen er ansvarlig for dem når de er der.
Vi trodde skolen ville si: "La oss se hva vi kan gjøre."
Dessverre synes jeg ikke skolen taklet saken særlig bra.
ETT ÅR ETTER DE FØRSTE MELDINGENE
Jeg trodde vi skulle etterforske et typisk tilfelle av nettmobbing.
FYLKESSKOLESJEF
Vi får dessverre mange slike saker fra dagens skoler.
Denne saken skulle vise seg å skille seg ut i mengden.
De viste meg noen av tekstmeldingene.
REKTOR
Jeg ble forferdet over hvor uhyrlige de var.
Jeg har ikke sett slike mengder i hele min karriere.
Du er kledd som ei jævla tøyte.
Du vil bare ha oppmerksomhet. Dra til helvete.
Puppene mine i fjeset på ham.
Får ham kåt, for faen. Får det til å sprute.
Hva i all verden?
Det sto så vulgære og ekle ting
at det gjorde inntrykk på en 53 år gammel mann.
Bevismengden var ekstremt stor,
meldingene var avskyelige, og vi innså at dette var en alvorlig sak.
Jeg og Owen ble innkalt i dagens siste time, tror jeg.
Vi gikk dit, og jeg tenkte:
"Å nei, skjer dette faktisk nå? Jeg er så redd."
Vi visste ikke hva som foregikk, så vi kalte inn Lauryn.
Vi visste ingenting. Kanskje hun sendte dem selv,
for å få oppmerksomhet. Vi ante ikke.
Vi prøvde oss fram med å si ting høyt ved siden av visse elever,
for å se om det ble nevnt i tekstmeldingene.
De eneste gangene det ble nevnt,
var da vi sa ting rundt Lauryn,
så det var definitivt mistenkelig.
Lauryn pleide aldri å snakke med meg om ting.
Lauryn holdt seg alltid for seg selv.
Hun viste aldri følelser,
og hun snakket bare om idrett og ting som ikke var så viktige.
Hun hadde venner, men ikke så mange, og hun var ganske tilbaketrukket.
Jeg tenkte at Lauryn kanskje sendte meldingene til seg selv,
i et forsøk på å få et nærmere forhold til Owen.
Det virket som at hun ville ha oppmerksomhet,
og at dette var en måte å få det på.
Vi snakket med Owen og Lauryn,
men vi kunne utelukke dem ganske fort,
basert på de genuine svarene deres.
Det ble en slags snakkis på skolen.
Det går 700 elever på Beal City.
På dette tidspunktet kunne avsenderen være hvem som helst.
Jeg oppsøkte noen elever som jeg visste at var oppriktige,
og spurte dem om situasjonen.
Vi stilte disse ungdommene alle tenkelige spørsmål.
De visste lite eller ingenting om det,
så jeg satte i gang videoovervåkning.
Vi markerte tidspunktet da meldingene kom,
og sjekket opptakene for å se om vi kunne se noen i korridoren
som sendte meldinger akkurat da.
Boyer ba meg si fra når jeg mottok noe, så han kunne se hvem som brukte mobilen.
Da visste jeg når det skjedde, og kunne sjekke opptakene fra kameraene
og se om noen hadde gått ut av klasserommet.
De gjorde alt dette, men fant ikke ut av det.
Meldingene kom fremdeles.
Det er vanskelig å si om de bruker Snapchat
eller sender en fæl melding når man bare ser på opptak.
Kendra og jeg begynte å samarbeide. Vi var på skolen nesten hver dag,
i forbindelse med øvinger eller arrangement, så vi kunne si:
"Hei, har Lauryn mottatt meldinger i dag? Dette er det Owen har fått."
Jill og jeg snakket om det. Da vi var sammen, kunne vi prate om alt.
Vi delte ting,
og det føltes som en form for støtte.
Vi hadde møter med Boyer der vi diskuterte meldingene.
Blant de første metodene vi snakket om, var det å bare blokkere avsenderen.
I dette tilfellet var ikke det mulig,
fordi vedkommende brukte en generator som ga telefonen et tilfeldig nummer.
Vi prøvde å blokkere nummeret, men da kom det fra et annet nummer.
Vårt neste råd var å endre barnas telefonnummer.
Vi vurderte det en stund,
men vi visste at avsenderen var tett på dem.
De hadde mye informasjon, og visste hvor de var hele tida.
Vi fryktet at vi aldri ville finne det ut, og at vi slapp inn vedkommende hjemme.
Var det en venn av dem? Kom vedkommende på besøk?
Kanskje vi åpnet dørene våre for den som gjorde så mye skade.
Derfor var vi ikke villige til å gi opp håpet om å finne ut av det.
VELKOMMEN TIL BEAL CITY-SKOLENE
Jeg har ikke tall på hvor mange ganger jeg sto og gråt på rektors kontor, og sa:
"Kan vi regulere mobilbruk? Vær så snill?
Hvorfor leser sønnen min sånt, når han bør være opptatt med å lære?"
Jeg er helt for at barn bruker mobil på skolen,
for telefonene våre... Jeg bruker min som et mobilt kontor.
Jeg jobber mye fra mobilen.
Jeg vet at den kan brukes i klasserommet som et pedagogisk verktøy.
TRETTEN MÅNEDER ETTER DE FØRSTE MELDINGENE
Vi vinner. Jeg lover deg.
Owen liker deg ikke. Han elsker deg ikke.
Han vil ha sex, suging og klining.
Han vil ikke ha deg.
Det gikk bra med meg og Lauryn, trass i meldingene, men så begynte hun
å tvile på seg selv og forholdet vårt.
Vi skal bo på hotell med ham på torsdag, og du kommer ikke til å være der.
Så begynte avsenderen å si at vi tilbragte tid sammen.
Da visste jeg ikke om jeg kunne stole på Owen lenger.
Jeg og Lauryn kranglet stadig mer.
Hun anklagde meg for usanne ting fordi hun hadde lest noe i meldingene.
Vi ble sinte på hverandre, selv om det ikke var noen grunn til det.
Det eneste avsenderen ville, var at vi skulle slå opp.
Jeg og Lauryn snakket på FaceTime, og jeg sa at det ble for mye for meg,
og at hvis vi gjorde som de ville, ville de kanskje slutte.
"Kanskje vi kan prøve igjen en dag."
Hun ble sønderknust.
Hun ble veldig såret.
Han var min første kjærlighet.
Vi hadde vært sammen i over to år.
Så sluttet vi bare å snakke med hverandre.
Jeg pratet med Lauryn, og forsikret henne om
at hun kjente Owen godt, og...
Om han så ikke likte henne, ville han ikke si slike ting til henne.
Dessverre ble det en påkjenning for forholdet deres.
Meldingene ble bare for mye for dem.
De siste månedene av forholdet deres besto bare av:
"Har du snakket med denne jenta? Har du truffet denne personen?"
Det var mange løgner.
Mitt inntrykk var at de bare ville at vi skulle slå opp,
men da vi gjorde det, ble meldingene egentlig verre.
Det at de fortsatte, selv om de fikk det som de ville, var hjerteskjærende.
HAN SYNES DU ER STYGG. HAN SER PÅ DEG SOM SØPPEL.
HAN HATER DEG! VI VANT. DU ER STYGG, DUM OG VERDILØS.
Ta livet av deg nå, di hurpe.
Livet hans ville vært bedre om du var død.
Da jeg først leste det, fikk jeg helt sjokk.
Det gjorde meg trist. Det gikk ut over psyken min.
Dette begynte å bli ille.
Det kom noen syke meldinger.
"Lauryn burde ta livet av seg. Hun burde ikke leve. Hun burde ikke gå på skolen."
DØD #PANGPANG #SELVMORD
Blodtrykket mitt gikk i været.
SLÅ HODET I VEGGEN, HURPE.
Når jeg vet at en elev blir utsatt for denne typen trakassering
over såpass lang tid, blir jeg bekymret for deres mentale helse.
Det må ha vært en enorm emosjonell belastning for en ungdom.
VERDENS VERSTE PAR. DI ANOREKTISKE TØYTE.
HAN ER VÅR, VI VANT. LMAO, FOR FAEN.
Noe sånt kan definitivt gå inn på en.
OWEN VIL DU SKAL DØ I DAG.
Hva skjer den dagen den ene ungdommen får nok,
og avsenderen ikke lenger får reaksjonene vedkommende er ute etter?
En dag vil det klikke for noen.
Jeg sa: "Vi må ta denne drittsekken."
Advarsel: Du gjør slutt på deg selv før det blir slutt på oss.
Da meldingene begynte å omhandle fysisk vold, ble vi foreldre redde for
at noe skulle skje med barna våre.
Det var et bristepunkt.
Det var også omtrent på den tida at betjent Main ble involvert.
FEMTEN MÅNEDER ETTER DE FØRSTE MELDINGENE
Jeg ble kontaktet av fylkesskolestyret
i forbindelse med nettmobbing og trakassering.
Jeg møtte dem på skolen. Alle foreldrene var der.
Fylkesskolesjefen og rektoren var også der.
SHERIFF
De forklarte at denne hetsen hadde pågått i over et år.
Både Jill og Kendra, mødrene,
var ekstremt bekymret for barna sine,
for den psykiske helsen deres og for skolegangen deres.
De ba om hjelp.
Deres største frykt
var at begge ungdommene skulle få emosjonelle traumer.
Om det gikk så langt at de ikke taklet traumene lenger,
ville risikoen for selvskading være enorm.
Det ga svært stor grunn til bekymring.
Jeg visste jeg måtte se etter vennegjenger med med en veldig nær tilknytning.
Da sverger de å holde tett, og forteller ingen om hva som foregår.
I starten tenkte jeg at det trolig var noe sånt.
#GJØRSLUTTPÅHURPA
Noen ganger i uka kom sheriff Main til skolen
og stilte spørsmål. "Når kom siste melding? Hva sto det?"
Hvordan går det? Er noe annerledes?
Er det mindre? Mer? Det samme?
- Ikke like mange meldinger. - OK.
Ikke ta det innover deg. Det er søppel. Noen har et alvorlig behov for hjelp.
Vi tar det derfra.
Der satt den.
Da basketsesongen kom, begynte jeg å få meldinger som handlet om kampene våre.
Jeg husker at det var én basketkamp der jeg ikke sanket noen poeng,
så da fikk jeg gjennomgå i meldingene.
Du er dårlig og burde slutte. Skad deg og bli ferdig med det.
Det var trist, for Lauryn er ordentlig god på banen,
men hun bare ga opp.
Kanskje noen som så på kampen kunne ha sendt meldingene.
Det var detaljer i noen av meldingene
som kunne tyde på at noen forfulgte dem.
Lo, di hurpe, vi vet du er på kamp.
Jeg ringte Kendra og sa:
"Du kjenner jentene på laget, og jeg kjenner dem ikke noe særlig.
Kan det være en av dem? Du har jo vært treneren deres. Har Lauryn noen rivaler?"
Da begynte jeg å tenke meg om.
Var det noen på laget som var sjalu eller misunnelige?
Jeg fikk en melding der det sto noe om poengene i kampen kvelden før,
så jeg og mamma tenkte vi kunne sjekke hvem som hadde fått poengene.
Mamma hjalp til på de fleste kampene, og sa vi kunne kikke på poengtabellen.
Da vi sjekket, var det bare én person med så mange poeng.
Khloe Wilson.
Jeg bare: "Oi, vent nå litt."
"Det kan ikke være Khloe."
Khloe og Owen, altså...
De var ikke... Hvordan kan jeg forklare forholdet deres?
De var litt mer enn bare venner.
De hadde alltid likt hverandre.
Khloe var forelsket i Owen.
Jeg tror hun alltid snakket med ham for å gjøre meg sjalu.
Owen og Khloe var gode venner, men så ble han sammen med Lauryn.
Lauren og Khloe kom aldri overens.
Khloe var ikke noe englebarn i oppveksten.
Hun var ingen mobber, men hun var ikke særlig hyggelig.
Jeg tror noe av det hun sa til Lauryn, fikk Lauryn til å mislike henne.
Jeg likte ikke Khloe, for vi var to helt forskjellige typer.
Vi spilte basket sammen, men vi passet ikke sammen.
Vi spurte skolen, da vi fant det navnet:
"Kan det muligens være Khloe?"
Da sa de: "Vel, det har vært gnisninger tidligere."
I ungdomskoleårene kom det mange anklager mot Khloe.
KHLOES FORELDRE
De sa hun mobbet folk eller var slem med folk.
Khloe ble kalt inn til rektor hele tida, og hun sa: "Jeg har ikke gjort noe."
Hun var en leder.
På det tidspunktet hadde hun veldig mange venner.
Hun omgikk folk på flere andre skoler.
Derfor tror jeg at for enkelte...
Om de ikke akkurat ble sinte,
så skulle de kanskje ønske at de hadde det slik selv også.
Ta livet av deg, ellers gjør vi det.
#PANG
Jeg begynte å se nærmere på ei jente ved navn Khloe Wilson.
Hun hadde fått de tolv poengene i basketkampen.
Jeg fikk høre at det hadde vært mye snakk om en halloweenfest,
noe som var interessant, for jeg fant ut at den festen
faktisk ble arrangert av Khloe og familien hennes.
Kanskje Khloe var interessert i Owen.
Det var et mulig motiv. Var hun sjalu på Lauryn?
Greit. Står til, Khloe? Slå deg ned.
Sheriff Main.
Fortell hele historien. Få høre.
OK. Altså...
Jeg ble ikke klar over at alt dette pågikk
før omtrent da volleyballsesongen startet.
Jeg fikk bare høre småting fra Owen nå og da.
Jeg snakker ikke så mye med dem, egentlig. Jeg er ikke venner med Lauryn,
men noen begynte å skylde på meg.
Det er 348 sider.
Meldingene er fæle. Dette er mer enn trakassering,
det er personforfølging.
- Jeg vil bare stanse det. Det må ta slutt. - Jeg har ingenting med det å gjøre.
Jeg omgås folk hele tida.
Hvis noe foregikk, ville noen sett det.
Jeg tenkte Khloe ville slippe unna med det, for faren hennes er politi.
Han kunne få ting til å forsvinne. Jeg tenkte mye på det.
Jeg spurte meg litt for på skolen,
og Sophie og Macy var gode venner av Khloe.
De var tett sammensveiset, så jeg tenkte: "Der har vi vennegjengen.
Der har vi en trio som vet hva som foregår her."
Jeg ville snakke med de to andre jentene og komme til bunns i saken.
SYTTEN MÅNEDER ETTER DE FØRSTE MELDINGENE
Jeg har alltid kjent Sophie. Foreldrene våre er gode venner,
så vi tilbragte tid med hverandre gjennom hele barndommen.
Jeg tok kanskje Owen litt vekk fra Sophie,
så hun ville muligens ta igjen.
- Hei, er det Sophie? - Ja.
Hei. Jeg snakker med mange i dag.
Vet du hvorfor?
Jeg har en anelse, for jeg er en god venn av Owen.
- OK. Av Khloe også? - Ja. Vi er nære venner.
- Tror du Khloe kunne gjort det? - Nei, for faren hennes er politi.
- Hun er ikke dum nok til å gjøre noe sånt. - Takk skal du ha.
Jeg ble oppringt av Mike Main.
Han sa at han hadde forhørt Sophie.
SOPHIES MOR
Faktisk hadde han forhørt en hel rekke ungdommer.
Jeg husker at jeg kontaktet Korin, min beste venn.
Jeg sa: "Kan du prate med datteren din om dette? Det har gått helt over styr."
Jeg tok mobilen fra Sophie og gikk gjennom den.
Hun skulle se etter meldinger fra Khloe til Sophie,
og se om Sophie brukte visse apper.
Det hadde blitt krangling og roping.
"Jeg tror du vet hva som foregår. Du må vite noe om det."
Khloe, Macy og Sophie var alltid på samme sted.
De satt tett sammen og brukte mobilene sine.
Vi skal gjøre livet surt for deg hver jævla dag.
Nå ble foreldrene stadig mer sinte på skolen, fordi vi ikke gjorde nok.
Jeg kontaktet baskettreneren,
som var lei av kranglingen blant jentene på laget.
Jeg spurte: "Er det mulig å få snakke med laget ditt,
og vise dem hva det er som foregår?"
Jeg sa vi burde sjekke mobilene deres, og han sa:
"Ja, absolutt. Jeg synes det er lurt. Bare hør med skolen."
Så fikk vi beskjed fra Chillman om at det ikke var aktuelt.
Foreldrene ville inn i klasserommene, de ville involvere seg i etterforskningen.
De ville kalle inn til gruppemøter, konfrontere folk
og rette pekefingeren mot folk.
Jeg sa det til foreldrene, rett ut: "Dere får det ikke som dere vil."
Jill og Kendra troppet opp på skolen og kjeftet på Dan.
Heldigvis sa fylkesskolesjefen at det var galskap.
De lagde litt av en scene.
På et tidspunkt prøvde Owen å få Khloe til å tilstå.
Han hakket på henne hele tida, hver eneste dag.
I etterkant kunne Owen skrive eller ringe til Khloe
og si: "Det der var mamma. Beklager."
Jill sendte meldinger og som lot som at hun var Owen.
Alt bevismaterialet pekte mot Khloe.
Jeg og Macy konfronterte henne,
og da ble hun opprørt.
Hun sa: "Det er ikke meg, men det er det ingen som tror på."
Owen var den første som sa noe. "Gjør du dette?"
Jeg bare: "Nei."
Etter hvert var det stadig flere som spurte, for...
Da jeg først var blitt spurt, så det mer og mer ut som at det var meg.
Det fortsatte, og Owen og Lauryn fikk meldinger med retningsnummer fra Florida.
Vi fikk høre at Khloe og familien var på ferie i Florida på det tidspunktet.
Da det kom meldinger fra det retningsnummeret,
begynte vi å tenke at hun utpekte seg som en mulig mistenkt.
Jeg tror ikke vi hadde vært der i mer enn en time
før Mike ga beskjed om at det da kom fra Florida.
Jeg sa: "Det er ikke meg. Hva skal jeg gjøre?"
Pappa sa vi burde tømme mobilen min.
Khloe og familien leverte inn mobilen hennes til teknisk gjennomgang,
men det lå ingenting på den.
Jeg snakket med politiet i går.
De tok mobilen min, for faen. De gjennomgikk og kopierte alt,
og fant ikke noe ille.
Politiet gjennomgikk mobilen til Khloe,
og da fikk vi meldinger om at de hadde tømt mobilen hennes.
Det var rart, for hvis Khloe sto bak, hvorfor skrev hun om seg selv?
Jeg fikk meldinger med bilder av meg og Khloe, og alt ble så rart.
Hun viste for mye til seg selv.
VI SKAL LIGGE SAMMEN I NATT
Hvorfor sende et bilde av seg selv, og bli tatt?
Ingen ville avslørt seg selv på den måten.
Noen ville legge skylda på henne.
Jeg lurte på hvem i klassen som kunne tenkes
å ville anklage meg og gjøre noe sånt.
Som etterforskere må vi være forsiktige,
så vi ikke ender opp med skylapper.
Nå hadde vi over tusen sider fulle av meldinger,
så jeg leste alle sammen,
på jakt etter skjulte spor.
Noen uker i forveien hadde det kommet meldinger
om en genser og et mobildeksel,
og det var blitt tatt et bilde.
Det bildet ble sendt til Owen og Lauryn fra gjerningspersonen.
LO, VI DIGGER DET NYE SVARTE MOBILDEKSELET HANS. SERIØST.
Det var skremmende,
for de eneste som kunne ha tatt det bildet, fra familiens julefeiring,
var jo dem som var der sammen med oss,
og det var bare familiemedlemmene våre.
Sheriff Main spurte hvem som potensielt var til stede i julen
og også gikk i klassen til Owen.
Det eneste familiemedlemmet i klassen hans
var hans kusine Adrianna.
Jeg tenkte at Adrianna kunne være innblandet i det.
Hun var med i en jentegjeng som bare holdt seg for seg selv.
Vi drev med idrett sammen med de jentene,
og kanskje de syntes jeg var frekk mot dem,
eller trodde jeg ikke likte dem?
Jeg har nemlig et ganske sterkt konkurranseinstinkt,
så kanskje de ikke likte meg av den grunn, tenkte jeg.
Da vi gikk på ungdomsskolen, fant Adrianna på et rykte
om at vi mobbet henne
og at vi kastet gulrøtter på henne.
Khloe mener at noen vil legge skylda på henne. Adrianna er kusina di, sant?
Ja.
Det virker som at det var gnisninger mellom henne og Khloe for lenge siden.
Hun prøver bare å finne ut hvem som kan stå bak.
Det var ingen andre som mislikte oss så sterkt
at de ville få oss til å framstå som mobbere.
Noen dager ville jeg ikke gå på skolen.
OWENS KUSINE
Det var en slitsom periode for meg.
Jeg var på volleyballaget med Khloe, Macy og Sophie.
De hadde sin gjeng. Var du ikke en del av den,
ble du sett på som en utenforstående,
og var du en utenforstående, var de ikke noe snille med deg.
Forrige volleyballsesong måtte vi hanskes med Adrianna og moren.
Det begynte i fjor.
De satte i gang en svær greie på laget.
En annen gang måtte vi inn til rektor, og så viste det seg at de hadde løyet.
Til slutt var det noen foreldre som pleide å se kampene, som sa: "Noe så latterlig."
"Det er usant."
Det kan føles som om hele verden er imot deg,
som om det ikke finnes noen utvei.
Jeg hadde ingen gode dager i den perioden.
Jeg sa det ikke til noen, men mamma merket det, og hun sa fra.
Hun la ut et Facebook-innlegg. Hun nevnte ingen navn eller noe.
Hun skrev bare: "Dette er det ungen min gjennomgår,
og vi må få ordnet opp i dette."
Etter det ble det kanskje ikke verre, men det ble heller ikke noe bedre.
Foreldre engasjerte seg ved å skrive alskens Facebook-innlegg.
Moren hennes framstilte seg selv som et offer.
Jeg retter pekefingeren mot Adrianna. Jeg tror det er henne.
Folk trodde jeg ville legge skylda på Khloe
fordi hun hadde vært kjip mot meg.
Jeg ble klar over meldingene da Owen skrev til meg
og spurte om jeg også fikk slike meldinger.
Jeg husker jeg sa: "Send meg numrene, så ser jeg om jeg har dem lagret."
Det hadde jeg ikke.
Det var det siste jeg hørte om saken før jeg ble avhørt av politiet.
Neste steg i etterforskningen var å snakke med Adrianna.
KONTAKT MED ADRIANNA
Jeg spurte om hun var innblandet eller hadde noen informasjon om saken.
Han bombarderte meg med spørsmål. Det var veldig intenst.
Han spurte om jeg hadde noe imot Lauryn.
Jeg sa: "Nei, jeg har ikke noe imot Lauryn."
Jeg spurte henne om bildet som var blitt tatt på juletrefesten.
ADRIANNA SA HUN IKKE TOK BILDET.
Han spurte om jeg visste hvem som tok bildet, og om jeg tok det.
Jeg skjønte ikke at noen kunne mistenke meg.
Det var også svært sårende, for jeg var en stille type på skolen.
Jeg snakket ikke med noen. Jeg gjorde ingen fortred.
Jeg skjønte ikke hvorfor de trodde jeg ville gjort det.
Da jeg gikk tilbake til timen etter forhøret med sheriff Main,
så alle på meg som om de visste svaret, som om jeg var den skyldige.
Jeg fikk et annet inntrykk av politiet etter den dagen.
Nå blir jeg redd hver gang jeg passerer en politibil.
Nå er jeg redd for politiet.
Det var veldig traumatisk for henne.
Hun ble kalt inn for å snakke med politimann
om en sak hun visste lite om.
Det var helt utenkelig at hun hadde noe med dette å gjøre.
I etterkant av praten med sheriffen
satt jeg en dag i stua sammen med foreldrene mine...
...og fikk en melding fra et ukjent nummer.
Hei, Adrianna. Owen trenger din hjelp. Vi må få Lo vekk fra ham.
Si til foreldrene hans at Lo er ei hurpe som ødela livet hans.
Du hater henne også.
Jeg ble vettskremt.
Da meldingen kom, slapp jeg mobilen og begynte å strigråte.
Jeg ble vettskremt.
Jeg lurte på hvem avsenderen var, og hvordan de hadde fått nummeret mitt.
Det var nifst. Jeg hadde ikke trodd at det ville skje meg.
Våren 2022 levde vi ikke noe normalt liv.
Praktisk talt alle netter var søvnløse.
Du vet hva vi vil.
OWEN: HVA DA?
Vi vil ta rotta på Lo.
Hun er ubrukelig, for faen.
Meldingene kom uten stans.
Klokka ett om natta, klokka tre om natta. Det var nådeløst.
ALLE HATER DEG.
Vi våknet til det, og tenkte: "God morgen, gitt."
De ble til at vi kranglet hjemme om disse meldingene.
Det rådet en anspent stemning i hele husholdningen.
Ingen kom overens på den tida,
og alle gikk rundt og var sinte.
Jeg kjeftet på Kendra. "Gjør noe, da. Du sa du tok deg av det."
Hun sa: "Jeg jobber med det."
Jeg tilbragte ikke nok tid hjemme.
Jo, Lauryn ble prioritert, og jeg tilbragte masse tid med henne,
men Shawn ble dessverre nedprioritert.
Kendra og jeg bare kranglet.
Så måtte vi plutselig begynne å flytte fra sted til sted.
Vi bodde i fire ulike hus mens alt dette pågikk.
Det førte til økonomiske problemer.
Større problemer enn vi hadde fra før.
Lauryn sov ikke, og hun måtte tvinges til å gå på skolen. Hun gråt hver morgen.
Ingen vil ha sånne anorektiske, flate rumper og pupper.
Ingen fyr vil røre den musa, di ekle tøyte.
LAURYN: DU VINNER, JEG GIR OPP. SLUTT, VÆR SÅ SNILL. SI HVA JEG MÅ GJØRE.
Når jeg leser dem nå, ser jeg at jeg bare prøvde å forsvare meg.
Å, du store.
Herregud, dette skyldes åpenbart søvnmangel og stress, men...
Greit.
Så det er ingenting vi kan gjøre? Jeg...
Dette er helt...
- Har vi tatt mobilen og endret nummeret? - Jeg har mobilen. Jeg har den her.
Det har allerede pågått hele formiddagen. Det var grusomt i går, og...
Jeg vet ikke hvordan jeg skal støtte Owen, og...
Det er ikke mulig å spore opp den som sender meldingene,
og de holder på.
Nå erter de meg,
om politiet, og det er så... Jeg kan bare ikke...
Har dere kjøpt ny mobil til Owen?
Nei, han har bare ingen for øyeblikket.
For omtrent ei uke siden, eller var det kanskje to? Nei.
De lot ikke Owen være i fred, så han sendte denne meldingen.
"Jeg håper dere vet at dette får meg til å føle meg suicidal."
Han stavet ikke alt riktig,
men det var det han svarte,
og da mistet jeg helt fatningen.
Jill hadde sagt til Mike at hun ville gå til pressen
om de ikke fant ut noe.
Mike Main hadde snakket med så mange,
Khloe, Sophie, Macy, Adrianna,
men visste ikke noe mer om hvem som kunne stå bak.
Han sa: "Jeg tror dere bare må skaffe en ny mobil til Owen."
Jeg sa: "Det holder ikke. Noen må få sin straff for dette."
Jeg hadde brukt opp de ressursene jeg følte jeg hadde tilgang på,
så jeg overleverte sakspapirene mine til FBI,
og ba om hjelp fra cyberkrimsenteret.
ATTEN MÅNEDER ETTER DE FØRSTE MELDINGENE
I april 2022 ba sheriff Mike Main om bistand i en sak han holdt på med.
FBI-ETTERFORSKER
Han ga meg en minnepinne som inneholdt 720 sider med meldinger.
Brad ble forferdet over meldingene og over mangelen på hjelp.
Jeg har sett slike saker der offeret dessverre ender opp med å begå selvmord.
Det første jeg ville gjøre, var å hente ut alt innholdet på mobilen til Owen,
for å se om jeg kanskje kunne finne spor som viste hvem som sendte meldingene.
UTHENTING AV DATA
Jeg hentet ut absolutt alt, slik at meldinger, bilder, e-poster
og geografiske posisjoner ble tilgjengelige som separate filer.
Jeg fant ingenting som kunne knytte noen av vennene hans til disse meldingene,
så jeg visste ikke egentlig noe mer etter å ha prøvd det.
NITTEN MÅNEDER ETTER DE FØRSTE MELDINGENE
Jeg traff ei jente i Pinconning.
Vi snakket mye sammen og fikk et nært, seriøst forhold.
Jeg ble gradvis gladere igjen. Det føltes som at det ville gå bra.
Owen hadde vært i Pinconning i Michigan,
et par timer herfra, på et idrettsstevne.
Han fikk kontakt med ei jente han traff der.
En dag skrev hun til meg:
"Mamma fikk nettopp en merkelig melding fra noen."
Da var vi i gang igjen.
Det var samme format, samme ordlyd.
Det sto at jenta fra Pinconning skulle holde seg unna meg, for "han er min".
Owen, hjelp meg med å gjøre denne hurpa sjalu og ulykkelig.
Teksteren hadde faktisk funnet nummeret til moren hennes, som bodde i Pinconning.
Jeg følte at jeg ikke hadde noen frihet lenger,
at jeg ikke kunne date noen uten å sette dem i fare.
Jeg ville ikke utsette noen for det Lauryn opplevde.
Det hadde jeg ikke klart å leve med. Da ville jeg støtt fra meg alle.
Det var skremmende å innse at noen fulgte så nøye med på ham,
og at de dessuten kunne finne numrene til folk jeg ikke engang kjente selv.
Det var noen som faktisk fulgte med på absolutt alt han gjorde.
OWENS KJÆRESTE: VET DU HVEM DET ER?
OWEN: NEI.
OWENS KJÆRESTE: MAMMA FIKK ENDA EN MELDING I MORGES.
OWEN: JEG BEKLAGER SÅ MYE.
Det endte med at vi slo opp på grunn av dette.
Nå lurte vi på hvordan disse meldingene,
som vi hadde sett så mange hundre av,
fant veien til den familien.
Han ble veldig urolig og sint.
Sinnet begynte å bli tydelig for oss.
Vi la merke til at han var blitt svært aggressiv på basketballbanen.
Vi så tydelig hvilke dager han hadde det ekstra vanskelig,
basert på innholdet i meldingene.
Det var som om han prøvde å få et fysisk utløp for det,
uten å gjøre fysisk skade på noen.
Owen, du er faen meg ei redd, lita pingle.
OWEN: KALLER DU MEG DET ÉN GANG TIL, SÅ SKAL DU FÅ.
Mitt neste steg var å kikke på telefonnumrene som sendte meldingene,
og prøve å finne ut hvilke teleselskap som eide de numrene.
Jeg undersøkte litt, og minst ett av dem kom fra Pinger.
Det er en applikasjon folk bruker for å skjule telefonnummeret sitt.
KRAV OM INNSYN
Jeg ba om innsyn hos Pinger,
og de ga meg to IP-adresser som tilhørte telenettverket til Verizon.
Da ba jeg om innsyn hos Verizon,
for å få informasjon om disse to IP-adressene.
Tirsdag 23. mai fikk jeg tilsendt det jeg hadde bedt om fra Verizon,
og de ga meg et dokument på flere sider
med mobilnumre som var knyttet til de to IP-adressene.
Han ringte meg og sa
at de hadde fått ei liste med numre fra den IP-adressen,
og at jeg skulle sende alle mulige numre fra alle mulige mistenkte.
Jeg kontaktet Owen og fikk ham til å sende meg alle vennene hans,
alle mobilnumrene han hadde.
Ingen av de numrene var tilknyttet den IP-adressen.
INGEN TREFF
Hva med voksne? Hvem som helst? Vi bare tømte kontaktlistene våre.
Da fant jeg ett mobilnummer som stadig dukket opp
på den IP-adressen da meldingene ble sendt.
Mobilnummeret tilhørte
Lauryns mor, Kendra.
Jeg visste ikke hva jeg skulle si.
Brad kontaktet meg igjen, og sa:
"Det eneste nummeret blant alle dere har sendt meg
som gir treff, er Kendras telefonnummer."
Jeg sa: "Det er ikke henne."
Han sa: "Tror du det er noen mulighet for det?"
"Nei," sa jeg.
"Hun hjelper meg. Hun er moren til Lauryn. Det er ikke henne."
ISABELLA FYLKESFENGSEL
TJUE MÅNEDER ETTER DE FØRSTE MELDINGENE
Jeg fikk et møte med sheriff Main.
Jeg fortalte ham hva jeg trodde om de innblandede i saken.
Jeg ga ham en minnepinne med alt jeg hadde fått innsyn i
og hele rapporten.
Jeg husker at jeg tenkte:
"Dette rimer ikke."
All fornuft tilsa at det var fullstendig umulig
at Kendra Licari sendte disse meldingene til datteren sin,
men vi hadde utelukket alt annet fram til da.
Så kom jeg på at Kendra hadde prøvd å få innblikk
i etterforskningen min et par ganger, ved å spørre:
"Kan du si hvordan du ligger an? Kan du oppdatere meg om saken?"
Sheriff Main ringte meg og sa:
"Vi lurer litt på om det kan være en av foreldrene."
Jeg sa: "Aldri i livet!"
Kendra hjalp til som trener og engasjerte seg på skolen.
Helt siden Lauryn gikk på barneskolen
hadde Kendra bidratt ved bokmarkedet
og andre arrangement på skolen.
Hun var en støttende, omsorgsfull forelder.
Da sheriffen sa at moren var mistenkt, sa jeg: "Nå kødder du med meg."
Ingen skulle tro at en mor kunne gjøre noe sånt.
Vi blir som regel kontaktet i forbindelse med ransakingsordre.
Sheriffen sa at han kanskje trengte hjelp
til å inndra Licaris elektroniske enheter.
STATSADVOKAT
Vi så nærmere på det, og sa:
"Hun bidrar som trener på skolen. Hun har IT-bakgrunn.
Hun er alltid i nærheten når disse tekstmeldingene kommer."
En av mine betjenter og jeg fikk en ransakingsordre
og dro hjem til Kendra Licari.
Vi hadde begrenset med bevis, så det ble en balansegang.
Dette var ikke akkurat noen åpenbar sak.
Vi hadde klart å finne en IP-adresse som tilhørte Kendra Licari,
men vi kunne ikke slå fast hvem som brukte den enheten.
Vi måtte skaffe nok informasjon til at det kunne felles en dom i saken.
Jeg trengte opptak av en tilståelse.
Vi ville ha så mye bevismateriale som mulig.
TJUETO MÅNEDER ETTER DE FØRSTE MELDINGENE
- Hei, Kendra. - Hei!
- Vi må snakke sammen. - OK.
Jeg har en ransakingsordre for enhetene og mobilene dine.
- OK. - Greit?
- Jeg vil prate inne. Er det flere her? - Ja, Lauryn.
Hun bør helst bli på rommet. Er det et sted vi kan sitte og prate?
Ja.
- Har du mobilen på deg? - Ja.
Her er ordren.
Har du andre enheter du bruker? Har du en laptop?
Datamaskinen min er ute.
- Hvor da? - På verandaen.
Her er greia.
Underveis i etterforskningen, med hjelp fra FBI,
har vi gjort funn som peker tilbake mot deg.
Hva mener du?
Meldingene kommer og stammer fra deg.
Nei.
Alle meldingene ungdommene har fått,
kan spores tilbake til Pinger eller andre apper som skjuler numre.
Nummeret ditt, selv om det ble skjult, dukket opp for hver eneste melding.
- Nummeret mitt? - Ja.
Handler dette om Owen?
Om en forelskelse i Owen?
Nei, ikke noe sånt.
OK, bare fortell meg hva som... Var han ikke noe snill med Lauryn?
Altså...
Var det noe alvorlig? Dette har jo pågått lenge.
Ja, og det var ikke sånn det begynte.
- Nei, sikkert ikke. - Det...
- Jeg vet ikke engang... - Alt i orden. Ta det fra starten.
De var kjærester, og så slo de opp.
Hvordan begynte det, og hvorfor? Begynte det da de fortsatt var sammen?
- Det gjorde det. - Var han slem med henne?
Men det... Det var ikke...
De første kom ikke fra meg.
- OK. - Det vil jeg ha sagt.
De første der var
en tilfeldig greie, liksom.
Så noen andre startet det. Du vet ikke hvem.
Men så fulgte jeg det opp litt.
Innrømmelsene hennes var ingen uttrykkelig tilståelse.
Det var underforstått at hun innrømte det, for hun benektet det ikke,
men det var ingen åpenbar tilståelse.
- Vet Lauryn noe om det? - Nei.
- Greit. - Det vil jeg virkelig ikke at hun skal.
Jeg vet ikke om det er noe vi kan få til,
for jeg må si det til Jill og de andre.
Trengs det? Altså...
Andre må også få vite det,
som Wilson-familien, ettersom deres datter ble anklaget for dette.
Det er ugreit. Det skjønner jeg.
Når dette kommer ut, vet jeg ikke hvordan hun skal kunne kan gå på skolen.
Jeg vet det.
- Har du andre elektroniske enheter i bruk? - Nei.
Skal jeg gå ut og snakke med Lauryn?
- Kan vi få henne inn hit? Kan vi det? - Ja da.
Lauryn, kan du komme inn?
- Står til i dag? - Bra, og med deg?
Bra.
Når mamma kommer tilbake, skal vi prate litt.
Greit.
Alt i orden, Lauryn. Da setter jeg bare i gang.
Dere har hatt mye å tenke på,
med flytting, økonomiske problemer og alt det andre.
Mamma ble innblandet i noe,
og hun startet det ikke, men hun fortsatte med det.
Vi har funnet noen bevis og fått en ransakingsordre.
Nå tar vi mobilen hennes.
Noen ganger, når vi ikke tenker klart,
gjør vi ting som ikke er bra.
Mamma vil ikke at det skal komme ut, men det vil bli allment kjent.
Vi kan ikke hindre det i å komme ut. Det vil jeg være åpen om.
Hun sier du ikke ante noe, og det tror jeg på.
Det som skjer nå,
er at jeg må sørge for deres sikkerhet før jeg drar.
Jeg vil at du skal ringe faren din, slik at han kan komme hjem.
- OK? - Ja.
- Hei. - Hei, Shawn?
- Ja? - Det er sheriff Mike Main.
- Jeg er sammen med Lauryn og Kendra. - Å, hei, hva skjer?
Har du et øyeblikk til å prate, på et stille sted?
Ja.
Jeg fikk en absurd telefon mens jeg var på jobb,
der sheriffen sa at de hadde funnet ut av det.
Jeg tenkte: "Herlig. Endelig er dette over."
Han sa: "Beklager å måtte fortelle deg dette."
Jeg sa: "Hæ? Jeg vil vite hvem det var." Han sa: "Dessverre var det kona di."
Jeg bare: "OK." Jeg ante ikke hva jeg skulle si,
for jeg var i sjokk,
og tenkte: "Var det hun som gjorde det, sendte meldingene, i halvannet år?
Han spurte: "Er du der?"
Jeg sa: "Tuller du med meg? Var det kona mi som sto bak, for faen?"
Så jeg kom hastende hjem.
Sheriffen sto på trappa.
Her er greia.
Hver gang ungdommene fikk en melding, dukket nummeret hennes opp.
Det holdt til en ransakingsordre. Derfor er vi her nå.
Kollegaen min har tatt mobilen og datamaskinen hennes.
Jeg har snakket med henne og sagt at det hele er over.
Kan jeg spørre hvilken mobil dere tok?
- Hun hadde den i lomma. Jeg kan vise deg. - Hun har et par stykker.
OK. Jeg har lov til å inndra alle. Jeg vil ha alle sammen.
- Burde hun fengsles? Jeg mener... - Altså, her er greia.
Personforfølgelse. Det er siktelsen.
- Jeg vet at det har skjedd en del. - Det verste av det, ja.
Ja. Jeg vet at hun ble oppsagt fra Ferris, og at hun har IT-bakgrunn.
Han sa hun hadde sendt alle meldingene,
at hun hadde mistet begge jobbene sine
og at hun ikke hadde jobbet på over et år.
"Har hun ikke jobbet på et år?"
Sa du at hun ble oppsagt? Til meg sa hun at hun sluttet.
Jeg fikk høre fra dem at hun ble oppsagt.
Hun mistet jobben. Jeg tror det ligger mer under der også.
Shawn så helt ødelagt ut. Han bare...
Han sto og forsøkte
å ta inn over seg det jeg fortalte ham,
og å forstå
hele situasjonen og hvordan dette kunne henge sammen.
Det var mye mer å ta tak i enn bare det som angikk Lauryn.
Vi må høre med henne om den andre mobilen. Takk for tipset. Vi må ta alle enhetene.
- La oss gå inn. - Greit.
Ja.
Hei, Kendra. Nå spør jeg deg rett ut. Har du andre enheter?
Visstnok har du en mobil til. Hvor er den hen?
Jeg...
Du må fortelle meg det. Du har allerede tilstått. Si hvor den er.
Jeg river huset i filler om jeg må.
Ransakingsordren gir oss myndighet til å snu huset på hodet.
Jeg vil ikke ødelegge dette huset, men jeg gjør det.
- Den er ute. - Hvor da?
- På den siden. - Der du prøvde å stikke av?
Greit.
Jeg henter den andre. Jeg bare låser opp døra.
Hva skjedde på Ferris?
- Få høre. - Det er på tide å si sannheten.
Svartner det for meg når de har dratt, havner jeg i fengsel. Få høre.
Jeg mistet den jobben.
Hva med Texas-jobben? Har du den, eller mistet du den også?
Jeg har ikke den.
- Du har ikke den heller? - Nei.
Når mistet du den jobben, da?
For en stund siden.
Er det sant, for faen?
- Lyver du? - Nei.
Når ble du oppsagt der?
Omtrent på samme tid.
Så du har løyet i opp mot et år? Du har ikke jobbet hos Texas?
Det stemmer.
Jøss.
OK. Du må ut herfra i kveld.
Jeg vet ikke hvor du skal dra, men hun må ut.
Du må ringe foreldrene dine og be dem hente deg, for...
Nå er det slutt.
Jeg orker ikke mer.
Det forrige huset, dette huset... Nå kjenner jeg sannheten.
Og så med henne midt oppi det? Dette er ille.
Ring foreldrene dine. Her er mobilen min.
Du må ut.
Ring foreldrene dine. Niks.
- Mens han er her. Du må ut. - Nei. Vent, vær så snill.
- Du må ut. Da ringer jeg dem. - Shawn, bare vent litt, vær så snill.
Nei, dette går ikke. Beklager, Kendra.
Jeg kan ikke forlate henne.
Det må du.
Nei.
Det kan jeg ikke.
De får ting på stell og kjører nordover.
- Den er grei. - De bor i Waterford, så...
- Jeg vil ikke bli med dem. - Faren og moren din er på vei.
Jeg sa jeg skulle forklare det når de kom hit.
Jeg må bli hos henne.
Du... Vi trenger litt tid hver for oss.
Jeg tror det er...
Hvis vi gjør noe dumt, er begge ille ute, og da blir hun sendt vekk.
Greit?
Vi må bearbeide dette. Vi må bare være hver for oss en stund.
Lauryn, jeg er lei for at jeg måtte komme hit i dag,
og jeg håper dere finner en vei videre, OK?
- OK. - Greit.
- Takk skal dere ha. - Takk, Mike.
Jeg vet ikke.
- Beklager. - Det er Kleenex der.
- Jeg beklager. - Det går bra.
Dere kommer til å tro jeg er gæren.
Nei, da.
Det var en veldig emosjonell dag hjemme hos oss.
En dag fylt med forvirring,
ukjente svar,
sjokk.
En dag der vi ikke engang visste hvordan vi skulle fortsette framover.
Altså var det en tung dag.
Men samtidig...
...var det en ende.
Jeg tror den sjokkartede følelsen ble til tristhet,
som så ble til sinne, som så ble til vanvidd.
Jeg kan ikke engang beskrive den følelsen.
"Hvorfor gjorde mamma dette? Altså, gjorde hun virkelig dette?"
Jeg kunne nesten ikke tro det.
Jeg var veldig forvirret.
Jeg fatter ikke at hun gjorde det mot datteren sin.
Som hun tilsynelatende var så glad i.
En datter på 14, 15 år.
Tanken gjør meg kvalm.
Hun tok hjertet mitt, knuste det og kastet det i søpla.
Mike ringte meg og sa:
"Nå er det over."
Jeg sa: "Jeg forstår ikke. Er det over?"
Han sa: "Jeg har vært hjemme hos Kendra, og hun innrømte alt sammen."
Det var bare...
Jeg...
Jeg klarer aldri å riste av meg den følelsen
av avsky og svik.
Denne kvinnen hadde vi hatt i livet vårt og huset vårt
og livet til barna, og jeg bare...
Man kan bare ikke...
Man kan ikke forestille seg hvordan det føltes.
Jeg vet ikke.
Jeg ble helt målløs.
Jeg klarte ikke forholde meg til det.
Altså, jeg ble bare helt fortumlet.
Ja.
Hvordan kan en mor gjøre noe sånt?
Det er helt vilt at noen så tett innpå kunne gjøre noe sånt,
mot meg og mot sin egen datter.
Hver og en av oss begår feiltrinn.
Ingen av oss lever perfekte liv.
Egentlig har nok mange av oss brutt loven,
på et eller annet tidspunkt, uten å bli tatt. La oss være ærlige.
Folk har sikkert kjørt i fylla uten å bli tatt for det, sant?
Men så, hvis du blir tatt...
Da er du i samme situasjon som meg, bare på grunn av noe annet.
Det føles for meg som at det er noe folk glemmer.
Jeg vet at noen ser på meg som en avisoverskrift, en skurk,
en dårlig mor, en hva det måtte være.
Det er fordi de bare vet litt om meg. De kjenner ikke hele historien min.
Kendras mor og min mor er søstre.
De var bare de to barna, så vi hadde et nært forhold.
KENDRAS KUSINE
Hun var morsom, utadvendt og livlig.
Vi har vært på mange cruise sammen, jentecruise og familiecruise.
Hei der, damer!
Hun likte vel oppmerksomhet.
Om hun var her nå og du snakket med meg,
ville hun stått der og danset for at du skulle se dit.
Med tanke på å stille opp for folk og å være et godt menneske:
Ja, det var hun. Hun ville hjelpe til. Hun pleide å...
Før alt dette kunne jeg ringe henne når som helst
og be om hjelp, og så stilte hun opp.
Hun var baseballtrener for Lauryn. Hun var baskettrener for Lauryn.
Hun virket alltid veldig engasjert.
Kendra som mamma...
Jeg syntes hun var kjempeflink til alt hun gjorde med Lauryn,
til å stille opp, komme tidsnok og bare være mamma.
Livet var perfekt. Alt var kjempebra, og så...
...begynte ting å skje.
HEI, LAURYN. OWEN VIL SLÅ OPP MED DEG.
De første tekstmeldingene kom rundt halloween.
Sendte du de tekstmeldingene?
Nei, de der sendte jeg ikke.
Det var ikke før...
...mye senere.
Meldingene stoppet opp en stund, og så begynte de igjen.
Da tenkte jeg: "Hvor lenge får dette pågå? Hva bør jeg som forelder gjøre?"
Egentlig ville vel det beste vært
å få slutt på det ved å slette mobilnummeret hennes, sant?
Men så tenkte jeg:
"Hvorfor skal det være nødvendig? Hvorfor må jeg skaffe henne en ny mobil?"
Altså, problemet skyldtes jo noen andre.
Jeg ville virkelig komme til bunns i hvem som sto bak, ikke sant?
Det var da jeg begynte å sende meldinger til Lauryn og Owen.
Jeg sendte meldingene i håp om at de kanskje ville svare:
"Er det deg, noen? Er dette den og den?"
Det ville gi meg noe å gå på, ikke sant?
Dessuten håpet jeg
at hvis de snakket om meldingene med vennene sine,
ville det kanskje dukke opp noe
som kunne hjelpe oss med å finne ut
hvor de opprinnelig kom fra.
Jeg begynte med en tanke om
at vi trengte noen svar,
og så bare...
...fortsatte det.
Det var en ond sirkel.
Det ballet liksom bare på seg.
Jeg tror ikke jeg klarte å stoppe.
Jeg var en annen mens det pågikk.
Jeg hadde store psykiske plager.
Det var som om jeg tok på meg en slags maske.
Jeg vet ikke hvem jeg var.
Hun forandret seg. Hun ble mer introvert
og tok mindre kontakt.
Hun ble mer selvsentrert også, kanskje.
Iblant var det en time om dagen,
iblant åtte timer om dagen.
Jeg lot meg oppsluke av det.
DU ER DEN STYGGESTE JEG HAR SETT. DU ER UBRUKELIG OG VERDILØS.
PIKKEN OG FINGRENE HANS, MUSA MI OG MUNNEN MIN. JEG BLIR VÅT.
HOPP FRA EI BRU. TA LIVET AV DEG, DI HURPE.
Hun sier hun ikke sendte de første meldingene.
Det låter litt rart, men jeg vet ikke. Jeg tror det kan ha vært henne.
Jeg kunne bevise, etter å ha fått innsyn
via tredjeparter og apper, at hun hadde sendt meldingene.
Vi ser iblant at lovbrytere prøver å sende skylda videre.
Hun sa hun ikke visste hvem som startet det.
Jeg tror fortsatt ikke at det var en annen.
Helt fram til Kendra Licari ble avslørt
som avsenderen bak tekstmeldingene,
trodde vi hun var i full jobb i teknologiavdelingen ved Ferris,
men slik var det ikke.
Hun hadde ikke jobbet på lenge.
I ettertid forsto vi at dette forklarte hvordan hun kunne
sende hundrevis og tusenvis av meldinger, gjennom hele dagen.
Jeg vet ikke om hun noen gang jobbet på Ferris.
Jeg tror Shawn trodde at hun jobbet der,
så hva gjorde hun om morgenen? Sto opp og gjorde seg klar til jobb?
Jeg vet ikke. Jeg forstår det ikke.
Jeg vet ikke hvordan du kan lure noen du bor med slik.
Så vidt jeg vet, jobbet Kendra aldri på Ferris.
Hun oppførte seg som om hun jobbet og var opptatt med ting.
Hun bare... Hun spilte veldig bra.
Jeg tror jeg søkte tilflukt i det.
Det liksom...
...tok meg...
...vekk fra det virkelige liv, selv om det skjedde i virkeligheten.
Mens jeg holdt på med det, og ikke var meg selv,
fikk det hverdagen min til å føles fjern.
Det bare fortsatte og fortsatte.
INGEN VIL SE DEN FLATE RÆVA DI.
Lauryn vet at hun er nett, at hun er liten, at hun er tynn, så...
Jeg kan ha tatt tak i noe av det hun var misfornøyd med.
Utseendet hennes, håret hennes, fjeset hennes...
Men for å være ærlig,
var ikke meldingene rettet mot hennes misnøye.
Var de rettet mot deg?
Sendte du meldingene til deg selv?
Det kan godt hende, for...
Jeg var altfor tynn.
Jeg spiste ikke, så jeg var vel i den anorektiske kategorien.
Var du redd hun skulle komme til skade?
I noen meldinger sto det at hun burde ta livet av seg.
Altså...
Jeg...
Jeg kan si at jeg ikke var redd for at hun skulle komme til skade.
Jeg vet at noen sikkert vil tvile på det
eller avfeie det, eller hva som helst,
men jeg kjenner Lauryn, og jeg vet hva slags samtaler vi to har.
Om jeg ikke kjente henne like godt, ville det kanskje vært annerledes,
så...
Ja.
DU HAR INGEN VENNER. DU SUGER KUK SÅ GUTTER SKAL PRATE MED DEG.
I en av meldingene jeg husker best,
skrev hun noe om suging...
HAN VIL HA SEX, SUGING OG KLINING.
...og at Owen ikke likte Lauryn lenger fordi Lauryn ikke pleide å suge ham.
HAN ER UTRO MOT DEG
Den lille jenta var 14 år gammel.
Da burde hun heller ikke gjøre det!
Jeg tror det ga Kendra en falsk følelse av
at de to var venner, og at Lauryn trengte henne.
Det gjør du som tenåring, du trenger moren din, men ikke slik.
Jeg tror det var en Münchhausen-sak.
Hun ville at datteren skulle trenge henne,
i så stor grad
at hun var villig til å skade henne,
og dette var måten hun fikk det til å skje på,
heller enn ved å gjøre henne fysisk syk, noe som er typisk Münchhausen-adferd.
Jeg tror det var akkurat slik.
Lauryn kom hjem og var opprørt over meldingene,
og Kendra fikk spille helt og stille opp for henne,
og det gjorde hun.
For Lauryn sin del kan jeg ikke forestille meg hvordan det føltes.
Jeg er sikker på at Lauryn hadde det helt forferdelig inni seg,
men jeg tror ikke det er mulig
å unnslippe manipulering fra Kendra så lenge du er sammen med henne.
Kendra Licari manipulerte familien sin.
Hun var svært kontrollerende. Hun styrte økonomien deres,
og alt de gjorde, var bestemt og organisert av Kendra Licari.
Kendra sa til de andre at økonomien deres var bra,
så hun måtte skaffe til veie mye penger uten å jobbe.
En gang fortalte hun oss at de hadde hatt lynnedslag i huset sitt.
Hun la inn noen forsikringskrav, og jeg tror muligens hun bare beholdt pengene.
En gang vi kom kjørende hjem,
hang det et digert oppslag på inngangsdøra,
der det sto at vi ble kastet ut.
Da medga hun til slutt at hun ikke hadde betalt regninger.
Jeg satte i gang med å få alt ut, ringe fjernlageret og få alt inn i boder.
Vi tenkte: "Betaler vi leia her, kan vi beholde alt."
Hun sa: "Ikke noe problem. Det er bare noen dollar."
Men egentlig ordnet hun ikke disse tingene,
så vi mistet alt vi eide som var i lagerbodene våre.
Der sto verktøyet mitt, viktige ting og suvenirer. Alt var der inne.
Alt jeg hadde jobbet hele livet for, bare. Nå er det borte.
Jeg tror omtrent alt hun sa til Shawn de siste ti årene, var løgner.
Er det sant? Er det slik du ser det?
Nei.
Men...
Jeg tok meg av økonomien i større grad enn ham.
Selv om begge kjente til de situasjonene vi var i,
var det ingen av oss som hadde svarene og visste hvilke valg som måtte tas,
så, ja, dessverre.
Da identiteten til gjerningspersonen ble offentlig kjent,
fikk hele lokalsamfunnet sjokk.
Vi satt i timen med Macy og Sophie,
og vi sjekket Instagram,
og politibildet av Kendra ble delt overalt på nettet.
Jeg fikk en melding fra søskenbarnet mitt: "Går det bra med deg?"
Jeg satt i timen og svarte: "Ja, det går bra, hvordan det?"
Alle fulgte på en måte med på Lauryn,
for moren hennes var over hele internett.
SPRØTE GAL MAMMA! HVA I HELVETE?
I neste time ble jeg kalt inn på kontoret.
De sa: "Moren din ble arrestert i dag."
Da sendte jeg melding til pappa: "Hva foregår?"
"Jeg er på kontoret. De sier at mamma må i fengsel."
Nå til den bisarre saken om en mor som anklages for netthets mot sin egen datter.
Ei tenåringsjente i Michigan ble nettmobbet i over et år.
Identiteten til den mistenkte sjokkerte alle.
Statsadvokaten har siktet en mor for catfishing.
- Catfishing. - Catfishing.
Selv da vi skjønte at det ikke var en elev,
trodde vi ikke det var en forelder.
Denne moren blir straffeforfulgt.
Licari siktes på fem punkter, hovedsakelig personforfølgelse,
for meldingene pågikk i over et år.
Vi fikk inn titusenvis av tekstmeldinger.
Kendra Licari møtte i retten på torsdag.
Dommeren slo fast at Licari nektes å ha kontakt med ofrene,
inkludert Licaris datter.
En utfordrende side ved saken
var det nære båndet mellom Kendra og datteren hennes.
Vi håpet at det å skille dem fra hverandre
ville gi henne sjansen til å slippe den gjennomgripende kontrollen
som hun hadde levd med gjennom hele prosessen.
Licari og forsvaret ba om å få gjenoppta kontakten.
Retten har også hørt fra datteren, som helst vil tilbake til moren sin.
Uten forholdet mitt til mamma føler jeg meg ikke som meg selv.
Jeg trenger å ha henne i livet mitt.
Tror du at du dømmes for å savne henne?
Jeg tror nok at noen mener sitt om det,
men jeg bryr meg faktisk ikke.
Kendra sa seg skyldig i to tilfeller av forfølgelse av mindreårige,
ett for Owen og ett for Lauryn.
ISABELLA FYLKESRETT
26. APRIL 2023: DOMMEN FALLER
Jeg var der da de leste opp dommen til Kendra, sammen med hele familien min.
Det var masse folk der. Salen var full.
Jeg fikk øye på Kendra,
og det var et sjokk etter alt som hadde skjedd.
Det var bare veldig rart å se ungdomsskoletreneren sin slik.
Kendra fikk uttale seg først i retten,
og hun var svært overbevisende.
Jeg beklager, ærede dommer,
for oppførselen min mot Owen McKenny og familien hans,
og for oppførselen min mot Khloe Wilson og familien hennes,
og mot min datter Lauryn.
Jeg vet nå at jeg har en psykisk lidelse, og at jeg var uvitende i krise i mange år.
Nå klarer jeg å gjenkjenne og takle traumer fra barndommen min.
Hun forklarte seg med unnskyldninger, ting som hadde skjedd henne i livet.
Jeg hevder ikke at de tingene ikke har skjedd,
men det å bruke dem som unnskyldning for hvorfor du skader barn,
det virker bare ikke riktig eller rettferdig.
Om jeg kunne reise tilbake i tid og omgjøre alt jeg har gjort,
så ville jeg gjort det uten å nøle.
Jeg visste at både Owen og Jill skulle uttale seg der,
og jeg ville ikke egentlig høre det de sa,
for jeg visste det ikke ville være positivt.
Til slutt vil dette være over, og da prøver vi å gå videre med livet.
Vi prøver, men jeg har fått varige mén. Dette vil påvirke meg livet ut.
Jeg hadde ikke fått snakket med Kendra mellom dagen hun tilsto og dagen i retten.
Dette var det eneste vi kunne gjøre, for vi fikk ikke snakke under rettssaken,
så det var vår eneste sjanse.
Jeg vil aldri glemme hvor sykt det føltes da vi fikk vite det.
Smerte, sinne, svik og tristhet slo ned i meg samtidig.
Jeg har ventet i flere år på dette øyeblikket,
på dagen du kunne se meg i øynene og fortelle meg hvorfor.
Var det verdt det? Var alt dette verdt det?
Ser du på traumene som denne saken forårsaket,
er det ingen tvil om at de vil ha en varig innvirkning på disse familiene.
Dette kan få konsekvenser for disse ungdommene resten av livet.
Dette er en ordentlig grusom sak.
Jeg mener at du, basert på din oppførsel, har gjort deg fortjent til fengselsstraff.
Kendra Licari, catfishing-moren, fengsles for minst halvannet år.
I denne saken fikk vi en dom i det øvre sjiktet av strafferammen,
på 19 måneder.
Det føltes godt å kunne henvende seg til henne og spørre hvorfor.
Jeg vet at jeg aldri får vite grunnen. Den ordentlige grunnen.
Jeg tror hun ble opphengt i Owen,
og at det var vanskelig for henne, både som mor og som voksen dame.
Jeg tror hun på et eller annet plan ønsket å ha en type forhold til Owen
som åpenbart ikke ville vært akseptabelt i hennes alder.
Det virket som at hun var tiltrukket av meg.
Hun var ekstra vennlig mot meg, og sa: "La meg hente den. La meg gjøre det."
Det var som om hun ikke bare var moren til kjæresten min,
men som om det var noe mer.
Hun gjorde ting for meg. Hun skar opp maten min for meg.
I noen tilfeller ble det nesten litt for kleint.
Vi så hvordan hun var mot ham og hvordan hun glorifiserte ham.
Hun anstrengte seg for å gjøre alt hun kunne for ham,
eller bare for å få oppmerksomheten hans.
Hun pleide å sende tilfeldige meldinger
og prøve å holde kontakten med ham.
Hun kom på alle kampene hans, selv etter at det ble slutt med Lauryn.
Sånt er motbydelig.
Hun sa jeg burde ta livet av meg.
Det får meg til å føle meg litt trist. Hvorfor sa min egen mor det til meg?
Jeg har snakket med henne om det,
men ikke nødvendigvis spurt: "Hvorfor sa du jeg burde ta livet av meg?"
Jeg tenker på det hver dag. Jeg vet fortsatt ikke hvorfor.
Jeg skulle så gjerne visst sannheten,
og hva som foregikk i hodet hennes,
hva som fikk henne til å gjøre det.
Jeg vet at faren min er sint og trolig aldri vil tilgi henne,
men jeg har liksom lagt det til side,
så moren min og jeg kan få det forholdet jeg vil ha.
Jeg likte å kommunisere med mamma mens hun var i fengsel.
Vi kunne prates på mandager og onsdager.
Vi snakket om hvordan dagen hadde vært, ting som hadde skjedd, morsomme ting...
Hun sendte meg e-poster, og vi kunne skrive fram og tilbake.
KENDRA LICARI: HEI, DIN KRØLLETE APEKATT.
JEG ER SINT PÅ DEG. JEG BLE TRIST DA DU BARE SA "HA DET",
OG IKKE SA "JEG ER GLAD I DEG". JEG TILGIR DEG.
GLAD I DEG! HA EN FANTASUMENAL DAG!
(BLANDING AV FANTASTISK, SUPER OG FENOMENAL.)
Hun fikk det til å virke som at alt var bedre,
og hun fikk meg til å føle meg bedre.
GOD MORGEN, MIN VAKRE DATTER!
JEG SAVNER DEG SÅ SYKT.
DU SKINNER SOM UNIVERSETS STØRSTE LYS.
JEG SENDER SOMMERFUGLKYSS.
RINGER DEG I KVELD.
JEG ER GLAD I DEG. GLAD I DEG, GLAD I DEG, GLAD I DEG!
UNDER ET ÅR IGJEN. GLEDER MEG SÅNN.
Moren min slapp ut av fengsel den 8. august 2024.
Jeg håper hun og jeg kan gjenoppbygge forholdet vårt,
for det føles som at en del av meg mangler.
Kanskje det er den kvinnelige delen,
eller bare det at jeg ikke har moren min.
Når jeg ser tilbake,
blir jeg veldig skuffet over meg selv,
for at jeg lot det gå så langt som jeg gjorde.
Jeg sviktet familien min.
Jeg sviktet meg selv, og det er tungt.
Den perioden i livet mitt gjenspeiler ikke hvem jeg er som menneske.
Slik var jeg ikke da, og slik er jeg ikke i dag.
Helt siden Lauryn ble født, har vi hatt et nært forhold.
Familie er veldig viktig for meg,
så jeg har alltid visst at jeg ville stifte familie,
og da vi...
Da jeg ble gravid,
husker jeg at vi satt på legekontoret
og fikk høre hjerteslagene for første gang.
Man får frysninger, ikke sant?
Man har kanskje tenkt at man ikke kan elske høyere,
og så får man plutselig en liten baby i armene,
og så er det en helt ny verden.
Det er en helt ny følelse.
Da hun begynte å bli eldre,
var det ting jeg hadde undertrykket som begynte å gjøre seg gjeldende.
Mye av det var gamle traumer som kom opp til overflaten igjen,
som jeg ikke klarte å håndtere.
Da jeg var 17 år,
ble jeg voldtatt.
Etter hvert som
datteren min gikk inn tenårene, ble jeg redd.
Veldig redd.
Jeg ville ikke at hun skulle gå gjennom det jeg gjorde,
og...
Jeg tror det var det som førte til
at jeg ikke klarte å håndtere tingene.
Det var vanskelig, for jeg gjenopplevde det jeg hadde gjennomgått,
men samtidig...
...ville jeg beskytte henne.
Jeg ville prøve å kontrollere utfallet av utviklingen hennes.
Jeg var litt redd for å la henne vokse opp, ikke sant?
Jeg ville beskytte henne og holde henne i nærheten av meg,
og var redd for å la henne vokse opp,
fordi jeg var redd for at noe skulle skje med henne.
Jeg har ikke snakket med Lauryn på veldig lang tid.
Jeg og Owen har ingen kontakt nå. Jeg ser ham i korridoren og sånt,
men vi prater ikke sammen i det hele tatt.
Ja, jeg ble sint på Lauryn. Jeg tror ikke jeg kommer til å snakke mer med henne.
Lauryn var så ung da alt dette skjedde.
Jeg synes virkelig ikke at det var hennes feil
at moren hennes var sånn og fikk dette til å skje.
Khloe gikk glipp av et helt år,
som burde vært fylt av gode minner for livet.
Et helt år der hun ble mistenkt og folk ikke trodde på det hun sa.
Hun ble grillet av foreldre
og mistrodd av de aller fleste.
Jeg tror jeg har mistet mange venner på grunn av dette.
I starten var jeg, Owen og de andre venner.
Jeg, Macy, Owen og Sophie pleide å sitte sammen.
Jeg har dårlig samvittighet overfor Khloe,
for det at vi beskyldte henne
og familien hennes.
På den tida tok vi bare utgangspunkt i den informasjon vi hadde,
og det var ikke mye, på de to årene dette pågikk.
Jeg har veldig dårlig samvittighet for å ha gjort det mot henne.
Jill var den som tok initiativ til dette.
Konsekvensene for meg og familien vår
skyldes hovedsakelig henne, samt Mike Main.
Få dager etter det første forhøret vårt sendte jeg ham en tekstmelding,
der jeg skrev at jeg ikke ble forundret om det var Kendra som sto bak.
Jeg skrev: "Du vet det kanskje ikke, Mike, men hun er ingen sannferdig type."
Jeg sa til noen andre
at Shawn og Lauryn sikkert kom til å late som at de var offer i det hele,
at de ikke ante noe, og så slippe unna med det,
fordi Mike Main ikke gjorde den jævla jobben sin og etterforsket dem.
Det var det som skjedde.
- Jeg er stolt av henne for det der. - Jeg har stått på mitt. Det er bra.
Takk Gud for Brad Peters. Uten ham hadde vi ikke kommet noen vei.
Hvem vet hvor det hadde endt med Kendra?
I alskens andre dokumentarer ser man hvor det ender. Det går ikke bra.
Hvem vet hva annet hun ville gjort,
om hun ikke ble tatt for dette?
Greit.
Er det alt?
Kom igjen, da!
Jeg og pappa har fått et så mye nærmere forhold i ettertid.
- Du vet vel hvor glad jeg er i deg? - Ja, iblant.
Iblant? Vel, jeg er glad i deg.
- Jeg er glad i deg også. - OK.
Jeg er stolt av deg. Du er en fin en, OK?
Glad i deg.
Vi har en så god tilknytning.
I alt vi gjør sammen, finner vi noe å le av.
Det er gøy å se henne smile, fnise og være en ungdom,
og gjøre dumme ting, slik vi alle har gjort.
Nå er hun ei pappajenta større grad.
Hun vokser, og det er bare helt utrolig.
Hun vokser opp og blir en vakker kvinne.
Jeg får ikke møte mamma nå som hun er ute av fengsel.
Jeg vil møte mamma når tida er inne for det.
Jeg tror det vil bli en lettelse å treffe henne,
men at det også vil være tøft.
Det er halvannet år siden sist.
Vi vet begge
at vi er hos hverandre, samme hva som skjer.
DU ER SÅ STYGG.
Jeg vil stole på henne, men tror ikke jeg klarer det.
Nå vil jeg bare at hun skal få den hjelpen hun trenger.
DU HAR INGEN VENNER. ALLE HATER DEG.
Slik at når vi sees igjen,
blir det ikke slik som det var før.
Jeg tror definitivt at vi kan ha et sunt forhold.
DRIT OG DRA, DI EKLE HORE.
Jeg vet at tilknytningen vår er viktig for oss begge.
TA LIVET AV DEG NÅ, DI HURPE.
Det å leve uten det forholdet er ikke bra for meg, tror jeg.
Jeg tror at det å gjenoppbygge forholdet vårt vil hjelpe oss begge.
Hun betyr mer for meg enn alt annet.
LAURYN PLANLEGGER Å GÅ PÅ HØGSKOLEN OG STUDERE KRIMINOLOGI.
HVIS DU ELLER NOEN DU KJENNER SLITER PSYKISK ELLER HAR SELVMORDSTANKER,
GÅ TIL WANNATALKABOUTIT.COM.
Tekst: Synne H. Rustad