Downloaded from YTS.MX
Official YIFY movies site: YTS.MX
Pozdrav Londonu. Što ima? Zdravo!
Počnimo. Svi ustanite.
I jeste?! Dajte sjednite!
Oduvijek to želim učiniti!
Isuse Kriste!
Nije ovdje.
Poslao je mene.
MUMBAI 48 SATI POSLIJE
Što ima, Mumbai? Pozdrav!
SPORTSKA ARENA NSCI
Imam dobru i lošu vijest. Koju biste prvu htjeli čuti?
Lošu vijest.
Tipičan indijski odgovor.
Jer u Indiji, tuđa loša vijest…
Loša vijest je ovo…
Baš sam sretan.
Da.
Dobra je vijest da ću govoriti o tome pa će me valjda proći.
Jer kad govorimo o svojoj sreći, Indijci krše pravilo koje nas uče
još od britanske vladavine. Sreća je tišina.
Zar ne? Zato, ako Indijca pitate je li sretan, reagirat će…
Ne dajte se zavarati. Ovo nije potvrda ni poricanje. To je manevar.
Time ne kažemo „ne znam”, nego:
„Ne želim da znaš. Želim da samo Bog zna.”
Jer s Bogom moraš biti iskren, zar ne? Bog nam se obraća.
Riječima poput: „Volim te. Budi jak. Glasuj za mene.”
-New York, dobro ste? -Da!
48 SATI POSLIJE
Ispričat ću vam priču. Tj., pozadinsku priču.
Baš sam snimio specijal za Netflix.
U Londonu i Mumbaiju.
To je stand-up koji sam napisao u tišini… To jest, iznova sam ga napisao.
A za tišinu sam ja kriv.
Jer… Ne znam. Sve je bilo dobro.
I…
Mislim da sam postao arogantan.
A svemir nanjuši aroganciju.
Bio sam u hotelu u Londonu.
Šest tjedana prije snimanja mog novog specijala za Netflix
u crkvi u Londonu i u areni u Mumbaiju, nešto u svemiru samo je…
I probudio sam se bez glasa.
Najveći nastup u karijeri. Još šest tjedana.
Grlo me nije boljelo, samo sam ostao bez glasa. Utihnuo sam.
Kao da sam u tijelu imao novu vladu.
Obitelj mi je rekla: „Previše si se hvalio.
Probudio si zlo oko.”
Amerikanci, objasnit ću. Misli se na zlonamjernike.
Oni vam ne čine zlo, samo vam usput požele zlo.
Spojili su zlo i delegiranje.
Puhnut će trepavicu uz želju: „Neka dobije erektilnu disfunkciju.”
Ne želim se rugati. Sigurno je okrutno, ali…
Ali zlo oko je jako moćno.
Zar ne? U Indiji zlo oko zovemo…
Nazar!
Obitelj! Tako je. Da!
Kad smo kod obitelji, dobro je biti doma.
Što ima, Mumbai, Londone, New York? Drago mi je što vas vidim.
Evo vas! To!
VIR DAS: BUDALASTI SVIJET
Čim se pohvalite, aktivira se zlo oko.
Evo, pohvalit ću se. Spremni?
Osvojio sam skromnu nagradu Emmy. I…
Hvala! Hvala što podupirete moju komediju.
I moja obitelj vam zahvaljuje.
Ovog komičara kojeg gledate sada i kritičari hvale.
No ta hvala dolazi od bijelaca pa nikog nije briga.
Bjelačka pohvala je smeđi kriptonit.
Svi govore: „Izdao je svoju zemlju.”
Sad mislite: „Kriptonit je zelen.”
Ne, to je bjelački novac. Magnet za smeđe.
Zato vi živite ovdje i izdali ste svoju zemlju.
Zlo oko!
Shvaćam. Mnogima je nagrada zasmetala
jer izvodim komediju na engleskom u Indiji.
Zbog kolonijalne prošlosti preziremo engleski jezik.
Izjednačavamo ga s privilegijama. Točno?
-Da. -Ali ne s pravom.
U mnogim zemljama engleski sjajno govore jako siromašni ljudi.
Na primjer, u Engleskoj.
Ako dobro govorite jezik, kažu: „Vir Das mi nije blizak.”
Pa ni Oppenheimer nije bio.
Gledali ste film? Zašto ste nesigurni? Zašto vam sve mora biti blisko?
Gledali ste Oppenheimera? „Ne vidim se u oblaku u obliku gljive.”
No dajte Putinu pet godina.
U Indiji imamo spektar. Ako loše govorite engleski, osuđivat ćemo vas.
Ali ako ga govorite jako dobro… osuđivat ćemo vas, zar ne?
To je taj spektar Appu-Vivek Ramaswamy.
Taj spektar Mowgli-Rishi Sunak.
Spektar Kangana-Tharoor, zar ne? Svi su…
Kad sam dobio nagradu Emmy, oglasilo se dvoje indijskih kritičara.
Jedna će: „Ne volim Vira Dasa.”
A zašto? „Engleski mu je predobar.”
Ne možeš se na nekog ljutiti zbog dobre artikulacije.
Oprosti, Mumbai, „artikulacija” znači da…
Ne briljiramo baš, zar ne?
Moja prva brijačica u Mumbaiju govorila bi:
„Ej, baci me pod jaja frajeru.”
„Ej, baci me pod jaja frajeru!”
Onda bismo se sporazumno seksali dok smo silovali dva jezika.
Osuđuju te.
Jedan od najpopularnijih komičara na hindskom rekao mi je:
„Vir, previše si globalan.
Indijski stand-up nije globalan. Zvučiš privilegirano.
Moraš biti pristupačan, kao mi.”
Pa se odvezao u Range Roveru.
Najprivilegiraniji ljudi na svijetu ne govore i ne trebaju engleski.
Razmislite.
Jack Ma, mandarinski. Mukesh Ambani, gudžuratski.
Elon Musk, X. Engleski nije potreban…
Odveli su me vrhunskom specijalistu.
Rekao mi je da imam velike ciste na obje glasnice.
JOŠ ŠEST TJEDANA
„Moglo bi proći i sedam mjeseci dok opet ne progovorite.
Ali pogledajte Ðokovića.
Ozljeda koja se sanira šest mjeseci, ali on se uspije vratiti za pet tjedana.
Samo morate naći Đokovića u sebi.”
Znate li kako to zvuči kad komičara usporedite sa sportašem?
Kao da njemu pacijent umre, a ja kažem: „Tužno je, ali pogledajte Isusa.
Govorilo se da je mrtav, ali uz puno fizioterapije…
Vratio se za tri dana!
Samo morate naći Isusa u sebi.”
Zamislite tamnoputog bradonju kako bijelcu govori da nađe Isusa!
Posljednji je to Isus učinio.
Ali treniram.
Otpustio sam američkog trenera i našao pravog indijskog.
Govori hindski, ima škembu.
Jer zapadnjak je stalno nešto laprdao.
Nisam ga razumio. „G. Das, ako se želite utegnuti,
moramo jesti i postiti.
Moramo iznenaditi tijelo.”
A ja ću: „Stari, živim u Mumbaiju.
Ako želim iznenaditi svoje tijelo, prijeći ću cestu.”
Bit ću mnogo mršaviji kad me spljošti terenac.
Pitao je i: „G. Das, uzimate li antioksidanse?”
Kažem: „Indeks kvalitete zraka je 599. O kakvom kisiku u Mumbaiju govorite?
Trenutačno moje tijelo pretvara monoksid u dioksid.
Ja sam antioksidans.”
Usput, izgubili smo pola publike. Pola ljudi nije tu.
Pitaju se: „Zašto predaje znanost?
Nisam došao učiti o kisiku.
Nasmij me. Ne tjeraj me da razmišljam.”
To vi pišete u komentarima. „Nasmij me. Ne tjeraj me da razmišljam.”
Onda si nađi nekoga da te škaklja, blentavi.
Novo glupo pitanje: „G. Das, što mislite o probioticima?”
Čuli ste za probiotike?
„Što mislite o probioticima?”
A ja ću: „Mislim da žena ima pravo na izbor.”
Ja sam probiotik.
On će: „G. Das, to je pogreška.”
A ja: „Ne bi mi trebala odrediti život.”
Bilo je teško ne zvučati kao taj trener kad sam razgovarao s njim.
Mi Indijci imamo groznu naviku.
Kad razgovaramo s nekim tko ima strani naglasak,
poput dementora udišemo njihov naglasak.
I progovorimo tako njima u facu.
Dođe neki dragi Francuz k vama na večeru.
Kaže: „Ovo je magnifique. Mogu dobiti još Tikka piletine?”
Odete u svoju kuhinju.
Pogledate majku Indijku i ponovite to s francuskim naglaskom.
Majka izađe, pogleda Francuza pa će i ona:
„Sinko, jesi li za još…”
Sad je Francuz prestravljen.
Indijskim naglaskom: „Teta, htio bih još Tikka…”
Sad ste troje rasista okupljenih oko hladne piletine?
Da bih se riješio uroka, šest svećenika stiglo je u moju kuću
da obave osmosatni obred.
Izradili su šivalingu od mlijeka, gheeja i leda,
koja se uzdizala gotovo dva metra.
Nešto najljepše što sam vidio.
Došlo mi je da ih zamolim da dovrše mostove u Mumbaiju.
Svećenik je rekao: „Molite se svaku večer.”
Nisam mogao govoriti pa sam napisao: „Pa zato sam angažirao vas.”
On će: „Ne molimo se umjesto vas. Sredimo da se vaša molitva prva čuje.”
Pitao sam: „Vi ste ubrzana sigurnosna provjera…
za Boga?”
A on će: „Da, izujte se.”
Ja se ne molim često.
Božje ime obično zazovem tijekom orgazma i mrtvog dizanja.
Za mene su to vrlo slična iskustva.
Koljena mi ne surađuju.
Kad se gledam u zrcalo, to je vrlo…
Ali…
Evo nekidan sam se molio jer sam izgubio putovnicu.
Gospodine, vi možete dobiti novu za 24 sata ako imate kontakte u vladi.
Ali ja putovnicu trebam da bih kontaktirao vladu.
Ako izgubim putovnicu, nisam je izgubio.
Bog mi je uzeo putovnicu.
U tom času nađem vjeru. Kad sam očajan, smijem se.
Zavapio sam: „Bože, ne mogu pričati šale svijetu koji ne vidim.”
Najedanput se rastvorio fascikl ravno ispred mene. Čuo sam buku i samo…
Kunem se, putovnica je bila metar i pol od mene,
u tom fasciklu, skrivena ispod papira ispisanog šalama.
Zaplakao sam od sreće. Suze radosnice zbog komada papira.
Prošli put je test za trudnoću bio negativan.
Putovnicu sam trebao za put u Australiju.
Ima li Australaca u publici? Javite se.
Sviđa mi se vaša zemlja.
Vi ste kao engleski Bangladeš.
Je li to…
Oprostite. Ispričavam se, žao mi je.
Vi ste novozelandski Pakistan.
Ovako… Poštujem pravila kad sam u inozemnim zračnim lukama.
Ne sramotim Indiju u inozemstvu, osim po velikim dvoranama.
A ta vremešna Australka
izdvojila me iz reda punog bijelaca.
Rekla je: „Gospodine, predat ćete torbu.”
Ja ću: „Lakša je od devet kilograma. Samo jedan komad.”
„Ne. Predat ćete torbu.”
-Bio sam ljut. I vi biste bili ljuti? -Da!
Pitao sam: „A što je s bijelcima?”
Na to će svi bijelci: „Sranje, sad smo mi na redu.”
Pokazala je prstom na mene i rekla: „Ne. Samo vi.”
Oduševio sam se.
Pomislio sam: „Bože! Prava rasistkinja.”
Kao da vidiš polarnu svjetlost. Ono…
Poznato mi je to iz knjiga i filmova, no uživo je impresivnije.
Pravog rasista ne viđaš u modernom okruženju.
To te izbezumi, zar ne?
Kao da nacist pije bubble tea.
Dobro bih platio da to vidim.
Kompletna SS uniforma, samo…
Hei…
Hei… Hei…
Heil, Hitler.
Doista mislim da su rasisti marginalizirana zajednica.
Sigurno je teško biti rasist. Identificiraš se kao licemjer,
a zarobljen si u tijelu inteligentne osobe.
Rasisti nemaju javne platforme. Samo 80 % američkih podcasta.
Sve su im dobre ideje pokrali. Prisvojili su njihovu kulturu.
Rasisti su smislili riječ na „N”. Hip-hop ju je uzeo.
Rasisti su smislili segregaciju. Pickleball ju je uzeo.
Rasisti su smislili ropstvo. Apple ga je uzeo.
Ostali su bez ideja. Kako rasist živi?
Natjeraš kepeca poput mene da preda prtljagu.
Doma se seksaš u misionarskoj pozi ispod Churchillove slike.
Što je…
Churchillova slika? Sigurno u misionarskoj.
Ne možeš analno ispod Churchilla.
Churchill nikad nije vidio…
kolonizaciju.
Ja…
Ulazim u prvi razred. Ona mi se pobjedonosno smiješi.
Nešto je u meni puklo.
Mi Indijci obično sve samo progutamo.
Rekao sam: „Gospođo, nadam se da će vam se kći udati za Indijca.”
Dao Bog pa kući dovela naočitog Indijca. S licem Deva Patela…
i Sadhguruovim brčinama…
na mome tijelu.
Moraju spavati u susjednoj sobi i slušati zvukove indijsko-australskog seksa.
„Australija!”„Op, op, op!”
I samo…
Ljudi, imala je 65 godina.
Moraš imati empatije.
Moguće je voljeti starog rasista, zar ne?
Indijci, otvorite obiteljsku grupu na WhatsAppu.
Ako ne možete naći rasista u svojoj obiteljskoj WhatsApp grupi,
vi ste rasist, jebote.
Ne sramite se.
Moja pratetka je legendarna islamofobkinja.
Legendarna.
Licemjerka platinaste kategorije.
Kad god gleda moj stand-up, kaže: „O, Alaha ti!”
Pitam je: „Zar ne mrziš muslimane?”
„Da, no kad sam razočarana, zazivam njihova Boga.
Zašto da gnjavim naše?”
Onda su me odveli Adelinu govornom terapeutu.
JOŠ ČETIRI I POL TJEDNA
Imala je isti problem kao ja. I bila jednako talentirana.
Ta sićušna Židovka koja masno naplaćuje dala mi je ovo.
Ovo je kazoo.
„Kad budete mogli odsvirati 'Sretan rođendan' na kazoou,
opet ste spremni za nastupe.”
„A kad vi budete izvodili burpeeje na sagu od sljezovih kolačića,
možete operirati slijepo crijevo.”
Jer mislio sam da govorimo besmislene rečenice jedno drugome.
Ovime je nemoguće proizvesti zvuk.
Ništa. Zvuk mora doći iz vas.
Svaki dan, 20 puta na dan samo sam…
Znate li koliko je pataka došlo do moje kuće?
Tražile su akciju.
I dobile je.
Jer smo govorili isti jezik.
Pojavi se patka, a ja…
Sad se karta isplatila. Glazbena izvedba.
Ona će: „G. Das, vi se 20 g. pogrešno služite svojim glasom.”
Mislim si: „Tipična intelektualna ljevica.”
Zato volim mlađu generaciju. Ima li koga između 18 i 25 godina?
Sviđate mi se. Jer govorite što mislite, ne šutite.
Hrabri ste. Izlažete se.
Damo vam povratnu informaciju, pošizite, smijemo se. Tako je to.
Ljudi, bilo je sjajno. Zato…
Zato mi…
Zato vas puštamo da vjerujete u vašu istinu.
Vaša istina naš je humor.
Imam nećake iz generacije ispod generacije Z. Kako se zove?
-Alfa. -Idioti?
Nećaci mi imaju 14 g. Odveo sam ih u muzej.
Moj je nećak bio ljut
što golemu sliku ne može okomito pofotkati mobitelom.
Kažem ja: „Daj okreni mobitel.”
A on će: „Vir Mama, ne razumiješ.
Svijet se promijenio. Život je okomit.”
MAMA: MAMIN BRAT
A ja ću: „Sad mijenjam oporuku.”
Neću te izbaciti. Ostavit ću ti sve što imam
ako me okomito kremiraš.
Otvorenih očiju. Želim gledati obitelj dok gorim.
Neka DJ pušta techno iza mene.
Želim spoj festivala Sunburn i žrtvovanja.
Kao da tuga sreće Glastonbury.
Kao Burning Man i čovjek koji gori.
I želim…
da sve snimiš i objaviš na Instagramu
uz opis: „Vir Mama žari i pali.”
To je gotovo savršen opis za kremiranje, zar ne?
Lako je manipulirati njima jer ste im odvratili pozornost.
Trebate samo promjenu ritma.
Možete imati jednosatni show za generaciju Z. Samo odugovlačite.
Vir Mama, svijet se promijenio. Život je okomit.
Svijet se promijenio
Svijet se promijenio, promijenio Vir Mama
Promijenio se, promijenio, Vir Mama
Život, život, život…
Okomit je
Život je okomit
Gledajte samo kako ste zabezeknuti.
Svi odrasli misle: „Što se događa?
Želim povrat novca.”
Generacija Z kaže: „Gori!”
A to je savršen opis za kremiranje.
Četiri tjedna prije nastupa isprobao sam homeopatiju.
Tko ne zna što je homeopatija? Javite se.
Objasnit ću. Bez brige. Dakle… Homeopat je usamljeni djevac.
Sjedi u minijaturnom sobičku,
okružen bijelim prahom. To vam je…
Kao ormar na Diddyjevom tulumu.
Dao mi je bijeli prah da ga stavim na lice.
Pitao sam ga što je to. „Nebitno”, rekao je.
Sad osam puta na dan stavljam bijeli prah na lice.
Više se ne bavim stand-upom. Radim u financijama.
Ovisnik sam.
Ovo je problem vaše generacije.
Ovisni ste o dopaminu koji dobivate putem uređaja.
Opsjednuti ste identitetom, a ne osobnošću.
Na mrežama pokazujete što ste, a ne tko ste.
Skupljate i objavljujete etikete
jer predstavljaju doze dopamina s interneta o kojemu ste ovisni.
Niste obično ljudsko biće,
nego poliamorni vegan s ADHD-om
koji nije vjernik, ali obožava superjunake.
I…
Ne želim vam pametovati, ali kako stariš,
otkriješ da je svijet jednostavan. Nije li tako, odrasli?
Da!
Postoje samo dvije vrste ljudi u cijelome svijetu.
Postoje šupci.
I ljudi koji se nose sa šupcima. To je cijeli svijet.
No nemojmo pojednostavljivati. Postoje i oni šupci između.
Crni šupci, bijeli šupci, hetero šupci, gej šupci, trans šupci.
S druge strane, neki su vegani dobri ljudi.
Ljudi su različiti i složeni. Što kaže London?
Čak je i Adolf Hitler bio ljubitelj pasa. Sjećate se?
Opaska! Što mislite? Koliko je zbunjen bio taj Hitlerov pas?
Pas razumije samo slike, ne politiku.
Ako si Hitlerov pas, svaki put kad ti je tata vani, on samo…
Nikad ne baca loptu.
Kad šutiš, otkriješ da izmisliš vlastiti znakovni jezik
koji samo ti razumiješ.
Htio sam crnu kavu bez kofeina.
„Ja bih crnu bez kofeina.”
Moj asistent će: „Što?” A ja: „Ja bih crnu bez kofeina.”
„Što?”
A ja: „Mama ti je kurva!”
„Crna kava bez kofeina?”
I svi oko tebe se stišaju.
Reagiraju: „O, moj Bože! Ostao si bez glasa?
To je baš tužno.
Želiš li crnu kavu bez kofeina?”
Kad jedna osoba prekine šutnju, otkrijete da je zarazno.
Shvaćam jer…
Ako vas ikad zadesi kontroverza,
željeli vi to ili ne, postanete priča.
A kad postaneš priča,
muzu te za pozornost, kamo god pošao.
Kad god sam bio u New Yorku ili u Ujedinjenom Kraljevstvu,
neki bi bijeli novinar rekao: „Bože!
Može ekskluzivni intervju od 9000 riječi
o šutnji u vezi s vašom bijednom sudbinom?”
„Mojom bijednom sudbinom?
Čini se da trebate neku istočnjačku priču o ugnjetavanju
da biste se vi bolje osjećali tu gdje jeste. Čujte, nečija…
Nečija bijedna sudbina je poput erekcije. U redu?
Teško je gledati, ali nepristojno je to isticati.”
Ona će: „Ne razumijete. Naša će brojna publika suosjećati.”
„Moja je publika malobrojna, ali će se uživjeti.”
Suosjećanje…
Suosjećanje je pornić, gledaš ga za užitak.
Uživljavanje je orgija, sve nas zajedno jebu.
Otprilike 30 % vas reagiralo je na tu šalu.
Morate ostati nakon nastupa jer…
To nije bila metafora.
„Kakav je bio Vir Das?” „Puno se nateže s publikom.”
Ja… doista mislim da ako ne prozivaš ljude,
ako im pružiš siguran prostor i anonimnost,
većina će ljudi biti otvorena, reći istinu i razlikovat će dobro od zla. Slažete se?
Zar ne? Mislim da je tako.
Saznajmo. Ugasi svjetla.
Kavi, ugasi svjetla.
Da, božićno drvce se ne gasi.
Imam pet električara u ekipi i nitko to nije uspio riješiti.
A ovaj specijal izlazi usred ljeta! Dakle…
Britanci, hoćemo li biti iskreni?
Kad god se nešto dogodi u vašoj zemlji,
osamdeset posto svijeta nema nimalo razumijevanja.
Žao mi je. Nije prošlo dovoljno vremena.
Toliko ste dugo sjebavali tako puno zemalja.
A sad se usudite žaliti na preveliku raznolikost u Engleskoj?
Više uopće ne želimo odštetu. Zar ne, Indijci?
Ne želim da vaš monarh vrati Kohinor,
želim da ga proguta.
KOHINOR: NAJVEĆI DIJAMANT NA SVIJETU, UKRADEN INDIJI.
Pa da vidimo može li Bog čuvati kralja.
Porazgovarajmo otvoreno. Želite li pokušati?
Da!
Ako ćemo iskreno, znate
da se od 2019. osjećamo kao da nas nadziru i zarađuju na nama.
Da stalno slušamo tu priču o dobru protiv zla,
ali svakom godinom ima sve manje smisla.
Da štujemo lažne junake
i slavimo nedostatak inteligencije zbog moralno propale srednje klase
koja je opsjednuta potrošnjom i kultom moći.
Svaki Indijac ovdje zna
da od 2019.
nije bilo
nijednog dobrog Marvelova filma. Svjesni ste toga.
To su jadni junaci.
To su lažne priče.
O čemu ste mislili da govorim?
To je šala o Marvelovu svemiru.
Kad smo kod toga, sad vas nitko ne vidi.
Nitko. Na sigurnom ste.
Ni ljudi iznad, koji vas ignoriraju. Ni ljudi ispod, koje vi ignorirate.
Ali mogu vas čuti.
Neka se čuje vaš glas po kojemu želite da vas pamte.
-Ganpati Bappa! -Morya!
Kao autsajder, samo želim reći
da mislim da se vašemu carstvu bliži kraj.
-Tako se čini. -Da.
Vi ste poput zgodne cure iz srednje koja je došla na godišnjicu mature.
I sad je ljuta što su i svi ostali zgodni.
A Kina je ravnateljica i…
Stvar je u tome što se svi pametni ljudi u vašoj zemlji ponašaju
kao korumpirani šupci pa ih više ne slušate.
Sad slušate glupe ljude koji su malo pametniji od vas
i uvjerili ste sebe da su to pametni ljudi.
Sad vas cijeli svijet gleda onako kako ste vi gledali Joea Bidena.
Ono… Ajme!
On više ne zna gdje je.
Ostanimo načas u ovome mraku.
Za slučaj da netko ima oružje.
Dobro, upalimo svjetla.
Amerika se neće riješiti oružja. Oružje je vaš kriket.
Smatram da bi svaki Amerikanac trebao imati mogućnost kupnje oružja bez osobne.
Ali trebate promijeniti tehnologiju oružja.
Da se oružje aktivira glasom.
Kad poželite ispaliti metak, oružje neće opaliti
dok svojim glasom nešto savršeno ne izgovorite.
A mislim da biste trebali izgovoriti cijeli Drugi amandman.
To će zauvijek promijeniti oružano nasilje.
Amerikanci će reći: „E, ubit ću te!
Samo da za dva tjedna ovo naučim.”
Dva tjedna poslije, tip počne: „U Sjedinjenim Američkim Državama
dobro obučena milicija za sigurnost države,
pravo na nošenje oružja ne smije se kršiti.”
Zamislite koliko ljudi stigne pobjeći.
Prepustite li oružje Appleu, iskorijenit ćete strani terorizam.
S pomoću Siri!
Dođem ja sa svojim naglaskom? „Siri!
Obučena milicija za sigurnost države, pravo na oružje ne smije se kršiti.”
„U blizini je pet Starbucksa.”
Cappuccino sa zobenim mlijekom.
„Pucaj na Filipince!” Ne! Hej!
Ljudi, imam turističku vizu. Ne bojim vas se.
Idem na terapiju.
Moja terapeutkinja drži šalicu čaja od kamilice
dva centimetra od lica tijekom cijele seanse
i ne popije ni gutljaja.
Živim u nadi da će jednoga dana popiti gutljaj.
Ona je Jedi, jebote.
Nekidan je rekla: „G. Das, mnogi komičari pate u djetinjstvu
pa ne znaju izraziti svoju ljubav.”
A ja ću: „Jeste li znali da lav ševi samo 30 sekundi?”
Odgovori: „Nisam to znala.”
„Dobro, jer onda jedno od nas unosi nove informacije u ovaj razgovor!”
„Samo ispitujem imate li traumu iz djetinjstva.”
„Ženo, odrastao sam u Indiji i Africi.
Moja trauma ima djetinjstvo.”
Evo mojih trauma.
Kad sam imao 12 godina, nasilnik me tako zviznuo
da sam progutao vlastiti zub.
Bio sam u bolnici i morao puno piti da iskakam vlastiti zub. I nikad nisam.
Bojim se da je još unutra.
Jednom ću ići na rendgen
i u želucu odraslog muškarca naći će zub 12-godišnjaka.
I pitat će: „G. Das, što ste jutros doručkovali?”
„Ma trauma iz djetinjstva.” „Da, za dijete koje ste pojeli!”
Moji su roditelji znali za psihičke probleme,
ali dali su mi indijska rješenja.
Kažem: „Tata, strašno sam tjeskoban.”
„Daj skači malo.
Tjeskoba će iskočiti iz tijela.
A onda popij kurkumu za refluks.”
Prije nastupa sam isprobao miofascijalnu relaksaciju.
-Je li tko to isprobao? -Da!
Da vam ispričam. Bio sam u Kopenhagenu.
Mišićavi, prekrasni Nijemac visok gotovo dva metra,
plave kose i očiju ušao mi je u hotelsku sobu.
„Ako vas je više, zaslužujete Reich.”
A onda je svoj lakat,
jedini nemišićavi dio njegova tijela,
zabio u moj guz i počeo ga pomicati.
I milovao me po kosi.
Rekao je: „Imate tugu duboko u sebi.”
Pomislio sam: „Ne, imam Nijemca duboko u sebi.”
Kaže on: „Grlena čakra vam je potpuno blokirana.”
Mislim si: „Zato što si mi tanko crijevo odozdo nagurao u grlo.”
Onda će: „Morate to pustiti.”
A ja ću: „Kao i vi.”
A onda je rekao: „Prepusti se. Predaj se.”
I predao sam se u te krasne, snažne njemačke ruke.
Kao Francuska.
A onda, New York…
Doživio sam predivno otpuštanje emocija. Bilo je šokantno. Ja…
Nisam plakao. Prdio sam 42 sekunde.
Pa se njemu grlena čakra blokirala.
Po cijeloj se sobi osjetio korijandar.
Umirao sam od srama.
Učinio sam ono što svaki Indijac čini kad se osramoti u inozemstvu.
„Gospodine, iz Pakistana sam.”
U redu je!
Da kažem zašto sam išao na terapiju?
-Da! -Imao sam 186 nastupa u inozemstvu.
Izgorio sam. Posljednji nastup bio mi je u Singapuru.
Letio sam kući. Prvim razredom. I…
Probudio sam se i pitao stjuarda: „Koliko još do slijetanja u Mumbai?”
A on će: „O, g. Das, letimo za London.
Deset sati do Heathrowa.”
Jebi se!
„Ne London, Mumbai. Letimo za Mumbai.”
„Morate se smjesta smiriti.”
Znate, kad tamnoputi bradati muškarac počne izvikivati novo odredište leta…
Nastane problem.
Nastup u Londonu ubacio sam u posljednji tren i rasprodao se.
Kupio sam kartu, ukrcao se na let.
Iz glave mi je isparilo 72 sata života.
Samo je nestalo.
Ostao sam dezorijentiran i zaplakao sam.
U prvom razredu.
Tragedija, ljudi.
Plakao sam i pio šampanjac Dom Pérignon, a onda…
Zacvilio sam i stavio kavijar na prepečenac…
Plakao sam sve do Engleske, priželjkujući da sam u Indiji.
Kao da sam lady Mountbatten.
Mnogi od vas nisu shvatili tu šalu.
Da objasnim? Objasnit ću.
Ljudi, kavijar su riblja jajašca…
Uči svoju povijest, bhenchode!
U redu. Oprostite, bijelci…
Bhenchod…
Kad si sretan, bhenchod je što je i riječ na „N” među crncima.
-Da. -Je li tako? Što ima, bhenchode?
On je moj bhenchod! Zar ne?
Ali kad nisi sretan,
bhenchod je kao riječ na „N” među bijelcima.
Vidi tog bhenchoda.
Otišao sam terapeutkinji i rekao: „Ne sjećam se nekoliko dana. Zar sam lud?”
Ona će: „Ovo je 2024. Više ne rabimo tu riječ.”
„Ne rabim zubni konac. To ne znači da ne postoji.”
Kaže ona: „Ne možete se pomiriti sa svojim emocijama.
Jeste li ikad bili mirni i sretni u isto vrijeme?
A da mi ispričate neku priču?”
„Nevjerojatno! Plaćam za pripovijedanje.”
Platio sam joj da joj ispričam priču koju sam vama upravo naplatio.
Jebeš taj poslovni model!
Bližio se nastup i puknuo sam.
JOŠ DVA TJEDNA
Moraš se isplakati.
A slomi te pomisao na to da…
Ja sam pripovjedač.
Što ako ne uspijem…
Što ako uspijem, a nije…
Samo potiho plačeš.
Muškarac izgleda jadno. To je kao orgazam bez zvuka.
Zvuk daje do znanja o čemu je riječ.
Znam da me ne čujete, ali vidite li me?
Kad sam imao 24 godine, bio sam ilegalni imigrant u Chicagu.
Istekla mi je viza.
Radio sam u kuhinji s meksičkim kuharima. Brutalni ljudi.
Zvali su me Los platos colega.
Katkad bih spavao u vlaku. Radio sam od 8 ujutro do 3 ujutro. Smrzavaš se.
Tip po imenu Sergio naučio me trik. „Colega, dođi.
Ako pezones caliente, hombre caliente.”
„Ako su bradavice tople, tijelo će ti biti toplo.”
Vruću juhu iz restorana ulio je u plastične vrećice.
Svaku je stavio u crnu vreću za smeće
i zavezao mi ih je iza vrata tako da je juha visjela ovdje.
Nosio sam jaknu i tako mi je cijelu noć bilo toplo.
U vlaku su me svi ostavili na miru
jer sam bio tamnoputi čovjek s golemim sisama.
Bilo je to koju godinu prije tematike trans osoba.
Ali koju godinu nakon 11. rujna pa…
Meksikanci su govorili: „Možda colega terrorista.
Možda mucho grandes sabroso negras tetas.”
„Goleme slasne crne sise.” I…
Katkad se probudiš u vlaku i baš je ugodno. Zbilja.
Znate?
Coldplay ti je u ušima.
Topla juha na bradavicama.
Glava ti je uz prozor.
Izlaziš iz tunela.
Osjetiš sunce na obrazima, ugriju se.
Oči ti urone u tu nereligioznu nijansu narančaste.
Zlatna svjetlost obasjava ti lice.
Osjećaš se viđeno.
I ne možeš se pomaknuti jer…
neki krupni beskućnik spava na tebi.
Indijke, nekima od vas to je poznato.
Nađeš se pod težinom krupnog muškarca.
Ne gledajte ga. Pogled naprijed. Mene gledajte.
Tog će čovjeka pomaknuti samo hrana, zar ne?
Posjeo sam ga uz prozor. Zvao se Eugene.
Stavio sam ga na sunce i izvadio juhu.
Smijao se kao lud. „Hej, stari! Što još skrivaš u sisama?”
A ja ću: „Još juhe.”
A onda me okružilo pet crnaca i svima sam dao juhe.
Pet sati su me zvali „riječ na 'N' s jušnatim sisama”.
„Vidi tog 'N' s jušnatim sisama.”
Glumac Shah Rukh Khan mi je rekao da se ponosi mnome.
Žena je rekla da sam joj ljubav života.
Ali kad ti petorica crnaca kaže da si riječ na „N”, to je bez premca.
Nikad se u životu nisam osjećao tako majčinski.
Znate, kad izvadite sisu i nekog nahranite…
Dame, shvaćam zašto to radite.
Ispričao sam to terapeutkinji.
A ona će: „G. Das, to uopće nije smirena priča.
I sretniji su od vas.”
A ja ću: „Gospođo, ne razumijete čime se bavim.”
Sreća koju promatrate veća je od one koju proživljavate.
Znate što je svakoj publici zajedničko?
Izgledaju drukčije. Zvuče isto.
Jer sreća je univerzalni zvuk.
Čovjek je samo zvuk. Kad ušutimo, umiremo.
Kad bih mogao povesti sve članove publike
i staviti ih na pozornicu diljem svijeta
da vide i osjete isto što i ja,
shvatili biste zašto ljudi vole stand-up.
Nitko ne gleda komičara. Slušaju publiku.
Sreća napušta njihovo tijelo. Jer kad vrištiš od sreće…
Kad se radost ne čuva, nego se prenosi, to je nada.
To je snaga.
Moćnici to razumiju.
Ne plaše ih toliko riječi koje izlaze iz mojih usta,
nego buka koju publika stvara.
Komičari samo kažu riječi, a publika govori istinu.
A to ne razumijem.
Zašto nitko ne uhiti publiku?
Oni su problem.
Pogledajte kako su glupi.
Lako ih je motivirati rječitim laskanjem.
Terapeutkinja mi je rekla: „Imate agresivni disocijativni poremećaj,
potaknut ekstremnim PTSP-om.”
„A vi imate pasivno-agresivne brzalice
potaknute čajem od kamilice.”
„G. Das, vaša je tjeskoba izvan kontrole.
Trebaju vam lijekovi. Što mislite o beta-blokatorima?”
A ja ću: „Mislim da žena ima pravo na izbor.”
Ta je šala još bolja na hindskom.
„Imam ovisničku osobnost. Neću piti tablete.”
„Dobro, onda trebate vježbati sedam dana tjedno.
Endorfini će pomoći da prebrodite depresiju.”
„Dakle, trebam skakati?”
A ona će: „Ne. Ali uzmite kurkumu za refluks.”
Dame i gospodo.
U vlaku smo.
Ovaj je život vlak koji vozi ukrug,
a jedna faza na tome vlaku,
jedna postaja je nesreća i potpuni očaj i tuga,
i batine.
Bilo da si miran, bilo da si sretan,
bilo da si oprezan, bilo da si nesmotren,
u nekom času života vlak će stati na toj postaji. Obećavam.
Cice na izvol'te i podijelite juhu. Samo ću to reći.
Možete raditi sve kako treba,
ali bez ikakvog povoda jednog ćete dana ostati bez glasa.
A onda će jednoga dana samo…
Deset dana prije nastupa u areni nešto se oslobodilo.
Ne znam zašto se to dogodilo. Ali…
Znate što je meni sloboda?
Kad ne razmišljaš stalno o tome možeš li govoriti.
Samo govoriš.
Glas mi se nije vratio za liječnike ili iscjelitelje.
Vratio se za dostavljača hrane.
JOŠ DESET DANA
Pružio mi je paket i instinktivno, bez razmišljanja,
rekao sam: „Hvala, bhaisaheb.”
BHAISAHEB: BRAT
Samo je izašlo iz mene.
Držao sam ga i plakao punih 20 minuta.
Plakao sam mu u naručju.
A on će: „Baš zdušno volite piletinu kung pao.”
A ja ću: „Leđa su ti jako napeta. Imaš tugu duboko u sebi.”
Ne razmišljaj i uvalit ćeš se u nevolje.
A kad si u nevolji, ne razmišljaj i izvući ćeš se iz nevolje.
Evo tri kratke priče koje to dokazuju. Spremni ste?
Prva priča. Imao sam 18 godina, New Delhi, vozim se iza na motoru.
Moj prijatelj Sushil vozi nas kući sa zabave na farmi, gdje smo uzeli LSD.
Ako ste ikad vozili Delhijem noću, znate da vam LSD ne treba.
Sigurnost je i bez toga samo iluzija.
Dođemo na crveni semafor.
Dok prilazimo semaforu, mačka prijeđe cestu.
To mi sjebe mozak.
Najedanput kod semafora ugledam jednooku mačku visoku šest metara.
A iz mačjeg oka izlazi svjetlost.
Mačka se preobražavala, plesala i mijenjala, a kako smo se približavali,
mačka se pretvorila u delhijskog policajca.
Sa svjetiljkom u ruci.
Policija u Delhiju uperi vam svjetlo u oči.
„Za slučaj da se još niste slupali…”
Priđemo policajcu, tom dvometarskom Sardaru.
I kunem se Bogom, zvao se Hanta Singh.
Počnemo bježati, on nas pokuša zaustaviti.
Imam 18 godina, na LSD-u sam, pogledam ga ravno u oči i izustim…
Mijau!
Ako mislite da će bježanje razljutiti delhijskog policajca,
pokušajte im mijaukati.
Polude. Pratio nas je tri kilometra.
Opet crveni semafor.
Još ne znam zašto, ali moj frend tada počne poštovati prometne propise.
Zaustavi se.
Hanta Singh me izudarao dok sam još imao kacigu.
Svejedno me boljelo. „Čemu služi kaciga?”
Onda me izudarao kacigom. Shvatio sam čemu služi kaciga.
Pa me počeo udarati svjetiljkom.
Ja sam mislio da je čarobno svjetlo i primicao sam se…
da kušam njegovu dugu.
Zatim je pogledao mog prijatelja: „Pokaži mi dozvolu.”
Moj prijatelj Sushil izvukao je privremenu vozačku.
Ne želim prekidati, ali pali li ta šala ovdje?
Da? Objasnit ću.
Dakle, u Indiji
s privremenom vozačkom ne smijete uzimati LSD.
Isto?
Vidim kako mi dozvola prolazi ispred lica i ima boje, auru i energiju…
Sine mi ideja.
Izvadim i ja privremenu dozvolu.
„Inspektore Hanta Singh,
ako spojimo…
moć dviju privremenih dozvola…
postat će prava dozvola.”
Kao da kažem da ako se studenti pojebu, postat će profesori.
Toliko se smijao da me pustio.
Druga priča. Imao sam 35 godina.
Bio sam u noćnom klubu u Mumbaiju.
S 35 g. trebaš znati koliko je apsurdan indijski borbeni ritual.
Naletio sam na alfa mužjaka dok sam plesao.
Buraz se naljutio. Pitao me: „Ej, sve u redu?”
Bio sam pijan ko letva.
Rekao sam: „Da, baš je mekan.”
Buraz je poludio.
Rekao je: „Odjebi! Nađimo se vani nakon ove pjesme.”
Nakon ove pjesme?! Četiri smo minute plesali. Neugodnjak.
I gledali se u oči.
Do kraja „Tunak Tunak Tun”.
To je najdulja pjesma na svijetu. Zaozbiljno!
Ovo je jedan od pet refrena remek-djela Dalera Mehndija.
-Tunak tunak tun, tunak tunak tun… -Ta da da
Tunak tunak tun, tunak tunak tun…
Jebote! Tunak tunak tun, tunak tunak tun…
Onda ide više. Tunak tunak tun, tunak tunak tun…
Tunak tunak tun, tunak tunak tun…
Tunak tunak tun, tunak tunak tun, tunak tunak…
Jebote! Tunak tunak tun, tunak tunak tun…
Onda ide niže. Tunak tunak tun, tunak tunak tun…
Tunak tunak tun, tunak tunak tun…
Zadnji. Tunak tunak tun, tunak tunak tun…
Lagao sam! Tunak tunak tun, tunak tunak tun…
Jebeš tu pjesmu! Kakvo smo emocionalno putovanje prošli!
Jer neće se odmah potući. Najprije će stajati u krugu
i nabrajati koliko će vam rođaka pojebati.
Jebat ću ti majku, sestru i brata.
Jebat ću ti majku, oca, vrtlara, izvršnog pomoćnika.
Pitam: „Trebaš li mene uopće?”
Imaš konkretan plan, buraz.
Čini mi se da…
Okupljamo se samo radi zlostavljanja obitelji.
Tučnjava je počela. Mislio sam da ću ga zviznuti.
Taj Pandžabac zabio se prsima u moja prsa
i počeo trljati prsa o prsa.
Ja ću: „Gospodine!”
Moje bradavice ne znaju razliku
između senzualnog i agresivnog trljanja.
Obje su se podjednako ispupčile, kao kod katode i anode.
Onda je prislonio lice uz moje. Njegova je zjenica dodirnula moju.
I vidio je moja sjećanja.
Pitao je: „Imaš li zub u želucu?”
Onda je počeo puhati vrući zrak u moja usta.
I ja u njegova.
Postao sam ono što prezirem. Tako mi je i s izborima u Indiji.
Onda je počeo…
U prijevodu: „Učini to.
Želim da to učiniš. Učini nešto. Odmah!”
Pa sam mu polizao uho.
Bilo mi je pred nosom.
„Ovo nije sukob. Ovo je pristanak.”
Ne osuđujte moje nepce!
Imate sendviče s Mithibaija. To su stidne dlake u kruhu!
MITHIBAI: KOLEDŽ U MUMBAIJU S ULIČNOM HRANOM
Lice tog čovjeka preplavila je zbunjenost.
Sigurno je pomislio: „Ne znam ševimo li se mi ili tučemo.”
Tako je meni s izborima u Indiji.
Otišao je frendovima i rekao…
U prijevodu: „Ali on je to.”
Jeste ikad bili tako zbunjeni da vam homofobija ostane bez gramatike?
Na kraju se nismo ni tukli. Ušli smo i plesali još četiri sata.
Jebote.
Samo vas želim upamtiti. Ostale su još četiri minute.
Znate… Došao sam u Mumbai s kovčegom
i bez kontakata, bez novca, bez kolega, a danas stojim nasred arene.
A onda…
Opet imaš glas.
Odradio sam nastupe.
Neposredno prije stojiš iza pozornice u crkvi.
Zakoračiš u arenu i…
glas ti je drukčiji.
Kad kažem, glas ti je drukčiji, zbilja mislim da ti je glas drukčiji.
Prije šest tjedana nisam znao hoću li biti ovdje. Ovo je suludo.
Gledao sam… Sjećate se Freddieja Mercuryja na Live Aidu?
Ostao je bez glasa pa je izašao i samo…
Bokte! Svi to znamo.
Nije isto.
Tu je još jedan drugi specijal koji ti je Netflix dobrano platio.
Za njega si promislio o svemu što želiš reći.
A jednostavno ti nije…
do razmišljanja.
Na pameti ti je samo…
Bhenchod!
Bhen…
chod!
Bhen… chod!
Dobio sam poziv policije Mumbaija.
Optužili su me za krađu moje vlastite šale.
Zbunjola. Napisao sam dva stand-upa o Indiji.
Imala su zajedničku temu s različitim šalama.
Policiji u Mumbaiju morao sam objasniti strukturu šala.
Sad ću to vama objasniti. Spremni ste?
Mumbai, svaka šala ima tri dijela. Prvi, nepobitne činjenice.
Drugi, premisa. Treći, poenta.
Pazite sad.
Nepobitne činjenice.
Nisu sve bradavice iste veličine.
Zar ne? Evo premise.
Moje su bradavice poput Indije i Pakistana.
Poenta.
Prije su bile bliske, ali s godinama su se udaljile.
Prosječna šala. Samo…
-Ima li Pakistanaca ovdje večeras? -Da!
Volim vas. Uvijek ste dobrodošli na moje nastupe.
Ovo ne ide na društvene mreže.
-Kako se zoveš, frende iz Pakistana? -Shehzad.
Vjerujem da ćemo jednoga dana biti prijateljske zemlje. Iskreno to vjerujem.
Ne znam, samo…
Samo moramo naći nekog zajedničkog neprijatelja.
Raznesimo Maldive zajedno, ha?
Jebeš Maldive!
Naše mornarice zajedno, Shehzade. Akcija!
Naših 65 brodova, vaša dva vodena skutera.
Idemo.
Čak i Shehzad misli: „Dva vodena skutera?”
Želim pokazati da se u drugoj šali prvi dio ne mijenja.
Pazite sad. Evo druge šale.
Nepobitne činjenice. Nisu sve bradavice…
Iste!
Evo drukčije premise. Bradavice su mi poput politike u Indiji.
Poenta.
Otkad znam za sebe…
desna je mnogo osjetljivija.
Sad… tu…
Tu je šalu lako objasniti publici na stand-upu.
Vrlo je teško to objasniti policiji u osam ujutro.
Odvjetnica i ja pripremamo spise pred policajcem po imenu inspektor Tapse.
Želi našu pozornost. „Hej!”
Svaki atom moga tijela odmah reagira: „Tata!”
Pogleda me i kaže: „Te vaše šale…
Jesu li smiješne?”
„Inspektore Tapse, nisu sve bradavice…” Sve izverglam.
Pogledam odvjetnicu. Izgleda kao da želi odustati od prava.
Klijent se štipa za bradavice u policijskoj postaji.
Reakcije nema. Kad šala ne ide dobro,
sebe pretvoriš u metu. Tako privučeš publiku.
Kažem: „Inspektore Tapse, ako ću zbilja u zatvor zbog šala,
dajte mi dva mjeseca da počinim pravi zločin.
I da pustim pravu bradu jer sam presitan i prelijep za zatvor.
Prasnut će me za 15 minuta.”
Napokon se nasmijao. Nasmijao sam ga.
Kaže on: „Tebe? Prasnut će te za minutu.”
„Prasnut će me za minutu? Ili će me prašiti jednu minutu?”
Rekao je: „Oboje.
Ali slušajte… U Indiji se ne mogu zaštititi teme. Uzet ću izjavu.
Sve to mi sad recite na marathskom.”
MARATHSKI: SLUŽBENI JEZIK DRŽAVE MAHARASHTRA
Ja ne…
Pa ću…
MOJI…
MOJI PRSNI TESTISI…
Moji su prsni testisi drukčije.
DRUKČIJE SU
Teški. On će: „Da.”
DRUKČIJE TEŠKI.
ZAPADNI MUMBAI ISTOČNI MUMBAI…
Coke Studio. „Tunak Tunak”.
PAKISTANSKA GLAZBA, INDIJSKA GLAZBA.
JA… MUŠKO, MUŠKO, MUŠKO…
TESTIĆI… ŠIRE, ŠIRE, ŠIRE.
Rekao je: „Izvedite to uživo. Poznato je.”
„Da, ali nije globalno.”
On će: „Svašta! Indijski humor nije globalan.”
Sve zapisuje.
Svaku riječ.
Onda će: „Moram zaplijeniti putovnicu. Dajte je.”
Predam putovnicu.
Odložio ju je metar i pol dalje, u fascikl.
Ispod papira ispisanog šalama.
Ako si ja i izgubiš putovnicu, Bog ti je uzeo putovnicu.
Molio sam se…
u policijskoj postaji.
A kad sam očajan, smijem se.
On će: „Nešto je smiješno?”
Na to ću: „Inspektore Tapse,
moju šalu zapisujete riječ po riječ u svoj fascikl.
Strogo uzevši…
to je kršenje autorskih prava.”
I nasmijao se.
Kaže: „Napisat ćeš šalu o bilo čemu?” „Ako mi dopustite.
Obećavam vam, kad napišem šalu, ja ću biti poenta.”
„A ja?” „Gospodine, vi ćete biti nepobitna činjenica, obećavam.
Gospodine, molim vas, samo trebam…” „Psssst!”
„Ovo nikad neću zaboraviti. Hvala vam.”
„I da sam ispao dobar.”
„Gospodine, prikazat ću vas kao Boga.”
„Idi sad.
Jesi li sretan?”
Samo želim ovo obaviti prije odlaska jer…
Rekli su da moram.
Život… je okomit.
Prijevod titlova: Bernarda Komar