Downloaded from YTS.MX
Official YIFY movies site: YTS.MX
Helló, London! Mi újság? Sziasztok!
Kezdjünk. Felállni!
És felálltatok! Üljetek le, csak…
Ezt mindig ki akartam próbálni!
Jézusom!
Ő nincs itt.
Engem küldött.
MUMBAI 48 ÓRÁVAL KÉSŐBB
Mi újság, Mumbai? Helló!
Van egy jó és egy rossz hírem. Melyikkel kezdjem?
A rosszal.
Tipikus indiai válasz.
Mert Indiában ami másnak rossz hír, az…
Akkor a rossz hír.
Nagyon boldog vagyok.
Igen.
De a jó hír az, hogy ha beszélek róla, attól el fog múlni.
Mert Indiában óriási tabu elmondani, hogy boldog vagy.
Ez még a gyarmati időkből jön. A boldogság jele a csend.
Ugye? Ha megkérdezed egy indiaitól, boldog-e, ezt csinálja.
Ne értsd félre! Ez nem megerősítés. Ez nem tagadás. Ez figyelemelterelés.
Nem azt jelenti, hogy nem tudja. Hanem: „Téged ne érdekeljen, Isten tudja!”
Mert Istennel őszintének kell lenni. Isten beszél hozzánk, igaz?
Azt mondja: „Szeretlek! Légy erős! Szavazz rám!”
NEW YORK 48 ÓRÁVAL KÉSŐBB
- Mizu, New York? Jól vagytok? - Igen!
Hadd meséljek valamit! Ez a háttértörténet.
Leforgattuk az új netflixes műsoromat. Londonban és Mumbaiban vettük fel.
És ezt teljes csöndben írtam. Vagyis inkább újraírtam.
És a csendet magamnak köszönhetem. Mert… Nem is tudom. Minden jól alakult.
És…
És kicsit öntelt lettem. És szerintem az univerzum ezt megérzi.
Londonban voltam egy hotelben.
Hat héttel az új netflixes műsorom felvétele előtt.
Egy londoni templomba és egy mumbaii stadionba terveztük. De az univerzum…
És elment a hangom.
Hat hét volt a karrierem legfontosabb műsoráig.
Nem csak berekedtem. Nem volt hangom.
Semmi. Nulla. Mintha kormányváltás lett volna a torkomban.
A családom azt mondta, túl sok jó hírt osztottam meg.
Ezért szemmelvertek.
Az amerikaiak kedvéért: ezt a rosszakarók csinálják.
Oké? Nem tesznek veled rosszat. Csak rosszat akarnak neked.
Az elvégzését kihelyezik.
Ők csak akarják. Ráfújnak egy szempillára: „Legyen merevedési zavara!”
Mármint nem akarok ezen gúnyolódni, kemény probléma.
De a szemmelverés komoly dolog.
Igaz? És hogy hívjuk Indiában?
Nazar!
Család! Így van, igen!
Ha már család… Kurva jó itthon lenni!
Mizu, Mumbai? Mizu, London? Mizu, New York?
Jó látni titeket.
Hát itt vagytok! Ez az!
VIR DAS: MINDANNYIAN HIBÁZUNK
Amint elmondasz egy jó hírt, indul a szemmelverés.
Figyeljétek! Mondok egy jó hírt. Mehet? Nyertem egy kisebb Emmy-díjat. És…
Köszönöm! Köszi a támogatást.
És a családom is hálás érte.
A színpadon álló művészt a kritikusok is elismerik!
De csak a fehér kritikusok, úgyhogy le van szarva.
A fehérek elismerése a barna bőrűek kryptonitja.
Mindenki azt mondja, elárultam a hazát.
Tudom, mire gondoltok. A kryptonit zöld. Az a fehérek pénze.
Ami vonzza a barna bőrűeket. Ezért éltek itt, ezért árultátok el a hazát.
Szemmelverés!
Értem én. Sokak megbotránkoztak, mikor elnyertem a díjat, mert angolul beszélek.
A gyarmati múlt miatt előítéletesek vagyunk az angollal.
Az angol szerintünk a kiváltság nyelve.
- Igen. - Ami amúgy hamis.
Sok országban gyönyörűen beszélik az angolt,
mégis csórók.
Ott van például Anglia.
Nem tudnak hozzám kapcsolódni, mert túl jól beszélek angolul.
Oppenheimer talán nem?
Azt megnézted, mi? Miért vagy ilyen bizonytalan?
Miért kell mindenkihez kapcsolódnod?
Az Oppenheimert láttad? „Nem látom magam a gombafelhőben.”
Putyin öt éven belül megoldja.
De Indiában van egy spektrum. Ha nagyon rossz az angolod, elítélünk.
De ha nagyon jó az angolod… elítélünk, igaz?
Ez az Appu-Vivek Ramaswamy spektrum.
A Maugli-Rishi Sunak spektrum.
A Kangana-Tharoor spektrum. Igaz? Mind…
Amikor elnyertem az Emmyt,
aznap este két indiai kritikus megvitatta.
Egyikük azt mondta: „Nem bírom Vir Dast.” „Miért?” „Túl jól beszél angolul.”
Komolyan az elokvencia miatt mérgesek valakire?
Bocsi, mumbaiiak, az elokvencia azt jelenti…
Az angol nem erősségünk.
Az első mumbaii csajom
mindig azt monda, ha szexet akart: „Aye suno, let's bang no men!”
A szex közös beleegyezéssel ment, de két nyelvet megerőszakoltunk.
Sokan elítélnek.
Egyszer India egyik leghíresebb hindi nyelvű humoristája odajött,
hogy túl globális vagyok.
„Az indiai stand-up nem globális! Kiváltságosnak tűnsz.
Hozzánk jobban tudnak kapcsolódni.” Aztán elment a Range Roverével.
Az igazán kiváltságosoknak amúgy sincs szükségük rá, hogy tudjanak angolul.
Gondoljatok bele! Jack Ma? Mandarin. Mukesh Ambani? Gudzsaráti.
Elon Musk? X. Egyik sem tud angolul.
Elvittek Anglia legjobb foniáteréhez.
Közölte, hogy hatalmas ciszták vannak a hangszálaimon.
„Mr. Das, hét hónapba is telhet, mire újra beszélni fog.
De gondoljon Đokovićra!
Elvileg hat hónapra sérült le, de öt hét fizioterápia után visszatért.
Találja meg magában Đokovićot!”
Tudjátok, milyen megalázó egy humoristát egy profi sportolóhoz hasonlítani?
Mintha neki meghalna a betege,
én meg azt mondanám, hogy nézze meg Jézust.
Elvileg örökre meghalt, de három nap fizioterápia…
és visszatért!
Találja meg magában Jézust!
Barna bőrrel, szakállasan nekiállni magyarázni Jézusról egy fehérnek…
Ezt utoljára Jézus vállalta be.
De azért edzek.
Kirúgtam az amerikai edzőmet. Most már rendes, indiai edzőm van.
Hindi nyelven beszél, pocakos.
Nem értettem a nyugati fazont. Túl kiváltságos volt.
Nem értettem. „Mr. Das!
Ha tényleg szálkás akar lenni, váltogassa a tömegelést és a böjtöt!
Meg kell lepnie a testét.”
Mondom, tesó, mumbaii vagyok!
Ha meg akarom lepni a testem, átkelek az úton.
Ha átmegy rajtam egy kocsi, az azonnal leszálkásít.
Ilyen kiváltságos dumák! „Mr. Das! Elég antioxidánst visz be?”
Mondom, a légszennyezettség jelenleg 599. Mumbaiban az oxigénnek is örülnénk.
A testem már monoxidből állít elő dioxidot.
Én magam vagyok egy antioxidáns.
A közönség felét itt elvesztettük. Ennyi volt.
„Miért a kémiáról magyaráz?
Nem az oxigénről akarok hallani. Nevetni akarok, nem gondolkozni!”
Rólatok beszélek!
Kapom a kommenteket. „Nevetni akarok, nem gondolkozni.”
Akkor kérj meg valakit, hogy csikizzen meg, gyökér!
A random kiváltságok! „Mr. Das, mit gondol a probiotikumokról?”
Hallottatok már a probiotikumokról? „Mit gondol a probiotikumokról?”
Mondom, szerintem a nőknek joguk van dönteni.
Én probiotikus vagyok.
Erre ő: „Szerintem ez hibás.”
„És nem akarok egész életemben együtt élni a hibámmal.”
Olyan nehéz volt nem átvennem az edzőm akcentusát, mikor vele beszéltem!
Ez az indiaiak szörnyű szokása.
Ha olyannal beszélünk, akinek más akcentusa van,
azt elszívjuk, mint egy dementor.
És visszalihegjük az arcukba.
Például ha egy franciát látsz vendégül vacsorára.
Azt mondja: „Ez magnifique! Kérhetnék még csirke tikkát?”
Kimész a saját konyhádba.
És odaszólsz az indiai anyádnak: „Kérne még un peu csirke tikkát.”
Anyád kijön, ránéz a franciára, és megszólal:
„Fiam, kérnél még egy kis…”
A francia meg kurvára megijed tőle.
„Nénikém, kérnék még csirke…”
És a végén három rasszista ül a hideg csirke tikka fölött.
Hat panditot hívtam a szemmelverés ellen,
hat papot, és nyolcórás rituálét tartottak a házamnál.
Tejből, vajból és jégből építettek lingamot,
és a végére 180 centi magas lett.
Gyönyörű látvány volt.
Megkérdeztem, a mumbaii hidakat nem tudnák-e befejezni.
A pandit azt mondta, esténként imádkoznom kell.
Ezen kicsit meglepődtem.
„Dehát ezért fizettem maguknak!”
„Mi nem imádkozunk önért,
csak biztosítjuk, hogy imái meghallgattassanak.”
„Akkor maguk előzetes biztonsági ellenőrzést végeznek
Isten nevében?”
Erre ő: „Igen. Le a cipőt!”
Az van, hogy nem sűrűn imádkozom.
Leginkább orgazmus és felhúzás közben mondom ki Isten nevét.
Szerintem a kettő elég hasonló élmény.
A térdem remeg.
Nézem magam a tükörben. És nagyon…
De…
Oké, néha beszélek Istennel. A minap imádkoztam az útlevelem miatt.
Ti 24 óra alatt új útlevélhez juthattok, ha van kapcsolatotok a kormánnyal.
Nekem viszont azért kell az útlevél, mert van kapcsolatom a kormánnyal.
Ha elvesztem az útlevelem, nem csak elvesztem.
Hanem Isten vette el.
És ilyenkor vallásos leszek. Kínomban mindig nevetni szoktam.
„Istenem, kérlek! Hogy mondjak vicceket a világnak, ha nem juthatok el a világba?”
Erre hirtelen kinyílt egy akta.
Zajt hallottam, és…
Komolyan, az útlevelem ott volt másfél méterre.
Pár poénom alatt volt az aktában.
Örömömben sírtam. Megkönnyeztem egy darab papírt.
Legutóbb egy negatív terhességi teszttel volt ilyen.
Az útlevél azért kellett, hogy Ausztráliába utazhassak.
Bocsi, vannak itt ausztrálok? Halljuk! Jó látni titeket! Bírom Ausztráliát.
Ti vagytok Anglia Bangladese.
Ez erős volt?
Bocsánat, elnézést kérek! Akkor Új-Zéland Pakisztánja vagytok.
Na, mondom a sztorit. A külföldi reptereken minden szabályt betartok.
Nem akarok szégyent hozni Indiára. Csak a színpadon.
És egy idős ausztrál hölgy
kiszúrt a sorban.
A sok fehér közül. „Uram! Azt a poggyászt fel kell adni.”
Mondom: „Hölgyem, nincs kilenc kiló, ez kézipoggyász.” Erre ő: „Nem!
Azt fel kell adni.”
- Felhúzott. Titeket felhúzott volna? - Igen!
Megkérdeztem, a fehérekét is megnézi-e.
Erre a fehérek szentségeltek, hogy most rájuk szabadítottam.
De rám mutatott. „Nem!
Csak a magáét.”
Na, ezzel felvillanyozott. „Te jó ég!
Egy klasszikus rasszista!”
Ez olyan, mint látni az északi fényt.
Olvastam róluk, láttam róluk filmeket, de élőben az igazi!
Ma már alig látni klasszikus rasszistát.
Totál megzavarodsz tőle.
Mintha egy náci buborékteát inna.
Azért még fizetnék is, hogy lássam.
Teljes SS-egyenruhában.
Hei…
Heil, Hitler!
Én úgy gondolom,
a rasszisták egy kirekesztett közösség.
Belegondoltatok már, milyen nehéz nekik?
Rasszistaként élnek egy értelmes ember testébe zárva!
És platformjuk sincs. Csak az amerikai podcastok 80%-a az övék! Ennyi, igaz?
Minden jó ötletüket ellopták. Kisajátították a kultúrájukat!
A hip-hop ellopta tőlük az n betűs szót.
A pickleball ellopta tőlük a szegregációt.
Az Apple ellopta tőlük a rabszolgaságot.
Minden jó ötletük oda. Mi maradt a rasszistáknak?
Szívatnak egy pakit a reptéren,
aztán otthon halk szex misszionárius pózban Churchill képe alatt.
Mi van?
Winston Churchill képe alatt csak misszionáriusban mehet.
Churchill előtt nincs helye az análnak.
Churchill még nem látott…
kolonizációt.
A…
Besétáltam az első osztályra.
Ő meg győzelemittasan vigyorgott rám. Valami elpattant bennem.
Mi, indiaiak általában mindent lenyelünk.
Odaszóltam: „Hölgyem, remélem, indiai veje lesz.”
Remélem, a lánya egy csodás indiai pasit talál Dev Patel arcával,
Sadhguru bajszával
és az én testemmel.
És a szomszéd szobából kell hallgatnia a fura indiai-ausztrál szexet egész éjjel.
Meg…
Szegény 65 éves volt. Muszáj empatikusnak lenni.
Egy öreg rasszistát is lehet szeretni, nem?
Indiaiak, nézzétek meg a családi WhatsApp-csoportot!
Ha nem tudsz rámutatni, ki a csoport rasszistája,
akkor te vagy az, baszd meg!
Ne szégyelld!
Az egyik nagynéném legendásan iszlamofób.
Legendásan.
Platina fokozatú gyűlölködő.
Ha fellépek, mindig azt mondja: „Ó, Allah!”
Megkérdeztem: „Te nem utálod a muszlimokat?”
Azt mondja: „De. Ha csalódok, az ő istenüket emlegetem.
Nem zavarom a miénket.”
Aztán elvittek Adele logopédusához.
4,5 HÉT A FELLÉPÉSIG
Adele-nek is ez volt a baja. Ugyanilyen tehetséges volt.
Egy apró zsidó hölgy volt, aki rengeteg pénzért adott egy ilyet.
Ez egy kazoo.
Azt mondta, ha le tudom játszani kazoon a Boldog szülinapot dallamát,
készen állok a fellépésre.
Azt feleltem: „Ha süppedős szőnyegen tud négyütemű fekvőtámaszozni,
készen áll a vakbélműtétre.”
Azt hittem, az a feladat, hogy faszságokat kell mondani egymásnak.
Ez nem ad ki hangot.
A hangot te adod ki, belülről.
Naponta 20-szor ezt csináltam.
Tudjátok, hány kacsa bukkant fel a ház körül?
Kalandra vágytak.
És megkapták.
Mert egy nyelvet beszéltünk.
Ha jött egy kacsa, akkor…
Megdolgozok a jegyárért. Még zenéltem is.
Azt mondja: „Mr. Das, maga 20 éve nem hallatja rendesen a hangját.”
Erre én: „Kitalálom, maga balos értelmiségi?”
Ezért szeretem a fiatalokat. Aki 18 és 25 év közötti, szóljon!
Bírlak titeket. Mert ti szókimondóak vagytok. Nem hallgattok.
Bátrak vagytok. Vállaljátok a véleményeteket.
Aztán reagálunk, kiakadtok, és röhögünk rajtatok. Így működik.
Az olyan jó! Ezért…
Ezért hagyjuk…
Ezért hagyjuk, hogy higgyetek a saját igazatokban.
A ti igazatok a mi humorunk.
Van két unokaöcsém, akik a Z generációnál is fiatalabbak. Mi is a nevük?
- Alfák. - Gyökerek?
Az…
Az unokaöcséim 14 évesek. Elvittem őket múzeumba.
Az unokaöcsém kiakadt,
hogy egy hatalmas európai festményt így nem tud lefotózni.
Mondom, baszki, forgasd el a telefont!
Erre ő: „Vir mama, nem érted! A világ megváltozott. Az élet függőleges.”
MAMA: ANYAI NAGYBÁCSI
„Oké, átírom a végrendeletemet.
Nem húzlak ki belőle. Mindent rád hagyok, ha függőlegesen hamvasztasz el.
Nyitott szemmel. Látni akarom a családot, ahogy elégek.
És egy DJ technót játsszon mögöttem, oké?
Sunburn fesztivál plusz szati. Oké?
Gyász plusz Glastonbury, érted?
Burning Man… szó szerint.
És azt akarom,
hogy az egészed tedd fel az Instagramra,
és írd ki: »Vir mama, ez égő!«”
Közel tökéletes szöveg egy hamvasztáshoz, nem?
Ti könnyen manipulálható fogyasztók vagytok.
Nektek csak egy drop kell.
A Z generációnak elég lenne egy egyórás műsor egy poénnal. A drop a lényeg.
Vir mama, a világ megváltozott. Az élet függőleges.
A világ megváltozott
A világ megváltozott, Vir mama
Megváltozott, Vir mama
Az élet…
Függőleges
Az élet függőleges
Ha látnátok, milyen hülye fejet vágtok! A felnőttek nem értik, mi történik.
Visszakérnék a pénzt.
A Z-sek meg: „Ebből mi sül ki?”
Na, ez a tökéletes szöveg a hamvasztáshoz.
Négy héttel a fellépés előtt kipróbáltam a homeopátiát is.
Aki nem tudja, mi az, szóljon!
Elmagyarázom, ne félj! A homeopata egy magányos, szűz férfi,
aki egy fél négyzetméteres szobában ül,
ami tele van fehér porral. Olyan…
Mint egy szekrény Diddy buliján.
Adott a fehér porból, hogy toljam az arcomba.
Mondom, ez mi? Azt mondja, mindegy.
Úgyhogy azóta napi nyolcszor tolom az arcomba a fehér port.
Már nem is humorista vagyok, hanem pénzügyi elemző.
Függő vagyok.
Mondom, mi a baj a generációtokkal.
Ráfüggtetek a dopaminra, amit a szereplésért kaptok.
Titeket az identitás érdekel, nem a személyiség.
Ti nem azt mutatjátok meg, kik vagytok, hanem hogy mik vagytok.
Címkéket gyűjtögettek és mutogattok.
Mert mindegyikért dopamint kaptok,
ha megdicsérnek értük az interneten.
Nem lehetsz csak ember, hanem poliamor, ADHD-s, vegán zsonglőr vagy,
aki vallásilag agnosztikus, de Bosszúállók-párti. És…
Nem akarok atyáskodni, de ahogy öregszel,
rájössz, hogy a világ kurva egyszerű. Igaz, felnőttek?
Igen!
Az egész világon csak kétféle ember létezik.
Vannak seggfejek.
És vannak, akik kezelik a seggfejeket. Ennyi a világ.
Na jó, ne egyszerűsítsük le! A seggfejek interszekcionálisak.
Vannak fekete seggfejek, fehér seggfejek, heteró, meleg, transz seggfejek.
Másrészt pár vegán viszont rendes.
Az emberek bonyolultak, árnyaltak. Igaz, London?
Adolf Hitler nagy kutyabarát volt, csak mondom.
Emlékeztek?
Amúgy Hitler kutyája biztos nagyon nem értette, mi van.
A kutyák csak a látottakat értik, a politikát nem.
Hitler kutyája azt látta,
hogy a gazdi mindig ezt csinálja.
És sosem dobta el a labdát!
Ha elmegy a hangod, saját jelnyelvet alakítasz ki,
amit csak te értesz.
Egyszer kávét kértem az asszisztensemtől. „Kérek egy koffeinmentes kávét!”
„Mi van?” „Kérek egy koffeinmentes kávét!”
„Micsoda?”
„A kurva anyád!”
„Egy koffeinmentes kávét?”
És mindenki halkan beszél veled.
„Te jó ég! Nincs hangod?
De szomorú!
Kérsz egy koffeinmentes kávét?”
És ha valaki megtöri a csendet, az ragályos.
Értem én.
Ha ilyen helyzetbe kerülsz,
akár akarod, akár nem, sztori lesz belőled.
És azzal az a baj,
hogy mindenki rád akaszkodik a figyelemért.
Ha New Yorkban vagy az Egyesült Királyságban jártam,
felbukkant egy fehér újságíró, hogy „Úristen!
Készíthetnék önnel egy 9000 szavas interjút?
Elhallgattatták a sanyarú sorsáról!”
„A sanyarú sorsomról?
Elnézést, jól értem? Valami elnyomásos sztorit akar,
hogy jobban érezze magát a lakóhelyén?
A sanyarú sors…
A sanyarú sors olyan, mint egy merevedés, érti?
Rossz látni, de udvariatlan dolog rámutatni.”
Erre ő: „Nem érti! Sok olvasónk van, és szimpatizálni fognak az üggyel!”
„Nekem kevés nézőm van, de ők empatizálnak, oké?”
A szimpátia…
A szimpátia olyan, mint a pornó. Az élvezetért nézed.
Az empátia egy orgia. Együtt baszódunk meg.
Ezen a poénon úgy a jelenlévők 30%-a nevetett.
Légyszi a műsor után maradjatok, hogy…
Szóval ez nem metafora volt.
„Milyen volt Vir Das?” „Elbír a tömeggel. Megdöbbentő.”
Én…
Én azt gondolom, hogy ha az ember
anonim lehet, és biztonságban van,
akkor a legtöbben vállalják a véleményüket,
igazat mondanak, és tudják, mi jó és mi rossz. Ugye?
Igaz? Szerintem így van.
Próbáljuk ki! Chelsea, kapcsold le a fényt!
Kavi, kapcsold le a fényt!
A karácsonyfát nem lehet lekapcsolni.
Öt villanyszerelőm van, senkinek sem sikerült, bassza meg!
És a műsor a nyáron fog kijönni, bhenchod!
Britek, lehetünk kicsit őszinték egymással?
Ha valami rossz történik nálatok,
a világ 80%-a a legkevésbé sem szimpatizál veletek.
Sajnálom, de még nem telt el elég idő.
Túl sokáig, túl sokat baszakodtatok túl sok országgal.
És most van képetek panaszkodni, hogy Anglia túl sokszínű lett?
Már nem is kárpótlást akarunk, nem, indiaiak?
Az uralkodó ne is adja vissza a Koh-i-Noort! Inkább nyelje le!
KOH-I-NOOR: A VILÁG LEGNAGYOBB GYÉMÁNTJA, AMELYET INDIÁTÓL LOPTAK EL
Lássuk, Isten megóvja-e a királyt!
Beszéljünk egy kicsit őszintén! Megpróbáljuk?
Igen!
Ha őszinték vagyunk egymással,
2019 óta figyelnek és kizsákmányolnak minket.
Lenyomják a torkunkon a jó és rossz csatájának sztoriját,
de évről évre
egyre kevesebb értelme van. Hamis hősöket imádunk
és a hülyeséget istenítjük, mert az erkölcsi nulla középosztály
a fogyasztás és a hatalom megszállottja lett.
Itt minden indiai tudja,
hogy 2019 óta
egyetlen jó Marvel-film sem jött ki. Igazam van?
Ezek szar hősök!
Ezek hamis történetek.
Várjatok! Félreértettetek?
Srácok, én csak a Marvellel vicceltem!
Egyébként most senki sem lát titeket.
Senki. Biztonságban vagytok.
Sem a felettetek állók, akik leszarnak, sem az alattatok állók, akiket leszartok.
De hallhatóak vagytok.
Hallassátok a hangotokat! Miről emlékezzenek rátok?
- Ganpati Bappa! - Morya!
Kívülállóként csak annyit mondanék, hogy szerintem vége a birodalmatoknak.
- Úgy tűnik. - Ja.
Olyanok vagytok, mint a gimi jó csaja, aki eljött az osztálytalálkozóra.
És most dühös, mert mindenki más is jó nő lett.
És Kína az igazgató.
Szerintem azért,
mert nálatok minden okos ember
egy korrupt seggfej volt, úgyhogy már nem hallgattok rájuk.
Inkább elkezdtetek a nálatok kicsit okosabb hülyékre hallgatni,
és elhittétek, hogy ők az okosak.
És most mindenki úgy néz rátok, ahogy ti néztetek Joe Bidenre.
„Jaj, szegény!
Már azt sem tudja, hol van.”
Maradjunk még kicsit a sötétben!
Hátha valakinél fegyver van.
Oké, felkapcsolhatjuk!
Itt mindig lesz fegyver. Olyan, mint nálunk a krikett.
Meggyőződésem, hogy minden amerikainak engedélyezni kéne a fegyvervásárlást.
Várjatok! De változtatnék a fegyvereken.
Hanggal kéne aktiválni őket.
Csak úgy lehetne lőni,
ha mondasz valamit a fegyveren található mikrofonba.
És nem is akármit, hanem az alkotmány második kiegészítését.
Ez örökre megváltoztatná a fegyveres erőszakot.
„Megöllek, baszd meg! Csak még két hetet tanulnom kell hozzá.”
Két héttel később:
„Mivel jól szervezett milícia szükséges a szabad állam biztonságához, nem lehet
a nép fegyverviselési jogát korlátozni.”
Mire végigmondod, bárki el tud menekülni.
Ha az Apple-re bízzák a technológiát, véget érne a külföldi terrorfenyegetés.
Sirinek hála.
Mit kezdene az akcentusommal? „Siri!
Az állam biztonságának érdekében nem lehet a fegyverviselési jogot korlátozni.
„Öt Starbucks található a közelben.”
„Zabtejes cappuccino.”
„Lelőjem a filippínókat?” „Ne!”
Srácok, turistavízumom van. Nem félek tőletek.
Járok terápiára.
A terapeutám egy olyan nő, aki az egész ülés alatt
két centire tart az arcától egy csésze kamillateát, és sosem iszik bele.
Már csak egy terápiás célom van: hogy beleigyon.
Egy jedi a nő, baszki!
A múltkor azt mondta, sok humoristának nehéz gyerekkora volt,
ezért szerintük a szeretet része a visszatartás.
Visszakérdeztem: „Tudta, hogy az oroszlán csak fél percig baszik?”
Azt mondja, nem tudta.
„Jól van. Akkor legalább maga megtudott valami újat.”
„Csak keresem a gyerekkori traumája nyomait.”
„Asszony, Indiában és Afrikában nőttem fel.
A traumám tartalmaz nyomokban gyerekkort.”
Mesélek egy traumámról.
Tizenkét éves koromban egy gyerek úgy szájba rúgott,
hogy lenyeltem a fogam.
Kórházba kerültem, ahol itattak, hogy kikakáljam.
És nem jött ki.
Félek, még mindig ott van.
Egyszer meg fognak röntgenezni,
és a gyomromban meglátják egy 12 éves gyerek fogát.
És megkérdezik: „Mr. Das, mit evett ma reggelire?”
„Ez csak gyerekkori trauma.” „A gyereknek, akit megevett, bassza meg!”
A szüleim tudtak a mentális problémákról, csak indiai módon kezelték őket.
„Papa, szörnyen szorongok!”
„Aha! Négyütemű fekvőtámasz.
Attól kiugrik belőled a szorongás.
A refluxra meg egyél kurkumát!”
A műsor előtt kipróbáltam a triggerpont-terápiát is.
Valaki próbálta?
Igen!
Na, ezt elmesélem. Koppenhágában voltam.
Egy izmos, 195 centis német fickó jött be a hotelszobámba.
Kék szem, szőke haj. Gyönyörű ember volt.
Azt mondtam, ha többen vannak, alapítsanak birodalmat.
Aztán a könyökét…
Az volt az egyetlen porcikája, ami nem volt izmos.
A könyökét a faromba nyomta, és mozgatni kezdte.
És simogatta a hajamat.
Azt mondta: „Érzem a mélyben a szomorúságot.”
„Én csak a könyöködet érzem a mélyben.”
„A torokcsakrád teljesen elzáródott.”
„Mert alulról nekinyomod a vékonybelemet.”
„Engedd el magad!”
„Inkább te engedj el!”
„Lazíts! Add meg magad!”
És megadtam magam a német erőnek. Úgy éreztem magam, mint Franciaország.
És aztán…
Csodás érzelmi felszabadulást éltem át. Elképesztő volt. Nem…
Nem sírtam, hanem 42 másodpercen át fingottam.
Ettől az ő torokcsakrája záródott el.
Korianderillat töltötte be a szobát.
Égtem, mint a Reichstag.
Úgyhogy azt mondtam, amit minden indiai mond, aki külföldön megszégyenül.
„Pakisztáni vagyok.”
Nincs gond!
Elmondhatom, miért járok terápiára?
- Igen! - 186 fellépésem volt külföldön.
Túlhajtottam magam. Az utolsó Szingapúrban volt.
Hazafelé repültem, első osztályon. És…
Felébredtem, és ott volt egy kísérő. Megkérdeztem, mennyi még az út Mumbaiig.
Erre ő: „Mr. Das, az úti cél London!
Tíz óra van még Heathrow-ig.”
„Akkor baszd meg!
Nem Londonba megyünk, hanem Mumbaiba!” „Mr. Das, kérem, nyugodjon meg!”
Mert ha egy barna bőrű, szakállas ember új úti célt kezd kiabálni egy repülőn…
Akkor helyzet van. Helyzet van.
Meghirdettem egy last minute londoni műsort. Minden jegy elkelt.
Vettem egy repjegyet, felszálltam.
És 72 óra kiesett az életemből.
Eltűnt.
Összezavarodtam és elsírtam magam.
Az első osztályon.
Tragikus volt.
Bánatomban ittam a Dom Pérignont, aztán…
nyöszörögve ettem egy kis kaviáros pirítóst…
És Anglia felé végig sírtam, hogy miért nem lehetek Indiában.
Tiszta Lady Mountbatten voltam.
Szerintem ezt sokan nem értették. Elmagyarázzam? Oké, elmagyarázom.
Szóval a kaviár halikra…
Ismerd meg a történelmed, bhenchod!
Oké, a fehérektől elnézést kérek!
A bhenchod…
Ha jókedved van, a bhenchod olyan, mint az n betűs szó egy feketétől.
Oké? „Mi a helyzet, bhenchod?”
„Ott az én bhenchodom!”
De ha mérges vagy,
a bhenchod olyan, mint az n betűs szó egy fehértől.
Nézd azt a bhenchodot!
Elmentem a terapeutámhoz: Egész napok esnek ki, őrült vagyok?”
Azt felelte: „Mr. Das, 2024 van, ezt a szót már nem használjuk.”
Mondom, én meg fogselymet nem használok, attól még létezik.
„Mr. Das, úgy látom, önnek nem megy az érzések csendes átélése.
Volt már olyan élete során csendben boldog? Meséljen!”
Mondom, komolyan én fizetek érte, hogy meséljek?
Aztán fizettem neki, hogy elmeséljem azt, amiért most ti fizettek.
Üzleti modell, baszd meg!
Két héttel a műsor előtt összetörtem. Csak sírni tudtam.
És az a gondolat tört össze, hogy…
Én mesélő vagyok.
Mi lesz, ha nem…
Ha nem lesz olyan…
Csak csendben sírtam.
Ami egy férfitől szánalmas látvány. Mint egy néma orgazmus.
Mert a hangból lehetne eldönteni, mi történik.
Azon gondolkoztam, hogy ha nem hallanak, attól még látnak?
24 évesen illegális bevándorlóként éltem Chicagóban.
Túlléptem a vízumot.
Konyhán dolgoztam mexikói szakácsokkal. Brutálisak.
Úgy hívtak: los platos colega.
Néha a vonaton aludtam.
Reggel 08:00-tól hajnali 03:00-ig dolgoztam. Megfagytam.
Egy Sergio nevű fazontól tanultam egy trükköt. „Gyere, colega!
Ha pezones caliente, hombre caliente.”
Ha a mellbimbód meleg, az egész tested meleg.
Aztán zárható zacskókba tett pár adag levest,
a zacskókat egy szemeteszsákba pakolta,
és átvetette a nyakamon, hogy a leves lelógjon elöl.
Rávettem a kabátot, és egész éjjel kellemes melegben voltam.
A vonaton is békén hagytak,
mert egy barna bőrű férfi voltam óriási dudákkal.
És ez pár évvel a transz téma előtt volt.
De pár évvel szeptember 11. után, úgyhogy…
A mexikóiak nem tudták, mi van. Colega terrorista?
Vagy mucho grandes sabroso negras tetas?
Óriási, fincsi fekete cickók.
Néha a vonaton ébredtem. Az gyönyörű, baszd meg!
Megvan?
A füledben szól a Coldplay.
A bimbódat melegíti a leves.
A fejed az ablakra dőlt.
Kiérsz az alagútból.
A napfény melegíti az arcodat.
A szemedet elönti a nem vallásos narancssárga szín.
Aranyló sugarak simogatják az arcodat. Úgy érzed, megértenek.
És nem tudsz mozogni, mert…
egy hatalmas hajléktalan fekszik rajtad.
Egyes indiai nők ismerik az érzést.
Titeket is összenyomnak testes férfiak.
„Ne nézz rá, csak előre!”
Az ilyeneket csak kajával lehet elmozdítani.
Úgyhogy az ablak mellé ültettem. Eugene-nek hívták.
Kiültettem a napra, és elővettem a levest.
Halálra röhögte magát. „Ember! Mi van még a cickódban?”
„Még több leves.”
A barátaival körbevettek, öt fekete fickó. Adtam nekik levest.
És elneveztek levescsöcsű n betűs szónak. „Nézd a kis levescsöcsű n betűst!”
Shah Rukh Khan egyszer azt mondta, büszke rám.
Egy nő az élete szerelmének nevezett.
De ahhoz semmi sem mérhető, ha öt fekete fickó az n betűs szót használja rád.
És valahol az anyaságot is átélhettem.
Elővettem a cicit, és megetettem őket.
Hölgyeim, értem, miért csináljátok.
Ezt a sztorit meséltem el a terapeutámnak. Azt mondta, ez nem egy halk történet.
És a többi szereplő boldogabb nálam. Mondom: „Maga nem érti, mi a munkám?”
Látni a boldogságot erősebb érzés, mint átélni.
Tudjátok, mi közös a közönségben mindenhol?
Máshogy néznek ki. De ugyanúgy hangzanak.
Mert a boldogság mindenhol ugyanúgy hangzik.
Az ember zajong. Ha elnémulunk, meghalunk.
Ha mindannyiótokat becsomagolhatnálak,
és magammal vihetnélek a világ körül,
hogy lássátok, amit látok, és érezzétek, amit érzek,
rájönnétek, miért szeretik az emberek a stand-upot.
Nem a humoristát figyelik, hanem a közönséget.
Ahogy a boldogság hangosan elhagyja a testüket.
Ha az örömöt nem védik, hanem kiadják, az a remény hangja.
Az erő hangja.
És a hatalomban lévők ezt értik.
Ők nem a szavaktól félnek, amik belőlem jönnek.
Hanem a zajtól, ami belőletek jön.
A humoristák szavakat mondanak, a közönség viszont az igazságot mondja ki.
És ez az, amit nem értek.
Miért nem a közönséget tartóztatják le?
Ők a probléma!
Nézzetek rájuk! Tök hülyék.
Egy kis nyálas hízelgés, és máris motiváltak!
A terapeutám azt mondta, agresszív disszociatív zavarom van,
amin ront az extrém PTSD-m.
Azt feleltem, neki passzív-agresszív nyelvtörői vannak, amin ront a kamillatea.
„Mr. Das, ön súlyosan szorong.
Gyógyszerre van szüksége. Mit gondol a béta-blokkolókról?”
Mondom, szerintem a nőknek joguk van dönteni.
Ez hindi nyelven viccesebb.
„Függő típus vagyok, nem akarok gyógyszert.”
„Akkor viszont mozogjon hetente hétszer!
Az endorfin átsegíti majd a depresszión.”
„Mégis a négyütemű fekvő a megoldás?”
„Nem. De a refluxra egyen kurkumát!”
Hölgyeim és uraim!
Egy vonaton utazunk. Ennyi az élet. És a vonat körbe-körbe jár.
És az egyik megálló a boldogtalanság, a kétségbeesés és a bánat.
Ahol pofonokat kapsz. Akár csendes vagy, akár boldog vagy.
Akár óvatos vagy, akár vakmerő.
A vonat egyszer megáll azon az állomáson életed során.
Annyit mondok, akkor elő a cicit, és oszd a levest!
Talán mindent jól csinálsz.
De a hangod egyszer csak akkor is el fog menni ok nélkül.
Aztán egy nap ok nélkül…
Tíz nappal a fellépésem előtt felszabadultam.
Nem tudom, miért. De…
Tudjátok, mi a szabadság?
Ha nem kell aggódnod, tudsz-e beszélni.
Tudsz, és kész.
Nem az orvosok és gyógyítók hozták vissza a hangomat.
Hanem egy ételfutár.
TÍZ NAP A FELLÉPÉSIG
Átadta a kaját, és gondolkodás nélkül azt mondtam:
„Köszönöm, bhaisaheb!”
BHAISAHEB: TESTVÉR
Csak kicsúszott.
Húsz percig ölelgettem. Zokogtam, baszd meg!
Zokogtam a karjaiban.
Azt mondta, más még nem volt ilyen hálás a kung pao csirkéért.
Azt feleltem, feszes a háta. Érzem a mélyben a szomorúságot.
Ha bajba akarsz kerülni, ne gondold át, amit mondasz!
De ha bajban vagy, akkor se gondold át, és ki fogsz keveredni belőle!
A végén mesélnék három rövid történetet ennek bizonyítására. Mehet?
Egy. Tizennyolc évesen Újdelhiben voltam egy motorkerékpár hátulján.
A barátom, Sushil vezette. Egy buliból tartottunk hazafelé,
ahol mindketten LSD-ztünk.
Aki vezetett már éjjel Delhiben, az tudja, hogy oda nem kell az LSD.
Ott a biztonság is egy illúzió.
Piros lámpához értünk.
Míg a pirosnál vártunk, egy macska átment előttünk. És ez bekavart nálam.
Hirtelen a piros lámpa helyén egy 6 méter magas, félszemű macskát kezdtem látni.
És a szeme világított.
És a macska folyamatosan táncolt és változott,
míg végül egy rendőrré nem alakult át.
Lámpával a kezében.
A delhi rendőrök mindig a szemedbe világítanak.
Ha esetleg még nem baleseteztél…
Odaértünk a rendőrhöz. Méltóságteljes, 195 centis figura volt.
És komolyan mondom, Hanta Singh volt a neve.
Próbált leállítani, és menekülni kezdtünk.
Tizennyolc éves voltam, bedrogozva.
Mélyen a szemébe néztem, és azt mondtam: „Miaú!”
A menekülésnél egy dolog dühíti fel jobban a rendőröket.
Ha rájuk nyávogsz.
Megőrülnek tőle. Három kilométeren át üldözött. Újabb piroshoz értünk.
Máig sem tudom, miért, de a gyökér haverom hirtelen pedáns sofőrré vált.
Megállt.
Hanta Singh odajött, és sisakkal a fejemen verni kezdett.
Úgy is fájt. Mondom, mire jó a sisak?
Aztán a sisakkal vert. Akkor rájöttem, hogy mire jó a sisak.
Aztán a lámpájával kezdett verni,
amire azt hittem, hogy valami varázslatos fény, amit elkapok,
hogy megízleljem a szivárványt.
Aztán a barátomra nézett: „Jogosítványt kérek!”
Sushil barátomnak kezdő jogosítványa volt.
Bocs, hogy közbevágok, de ez a poén itt is működik? Inkább elmagyarázom.
A lényeg az, hogy Indiában
kezdő jogosítvánnyal nem szabad LSD-zni.
Itt sem?
A jogosítványát mindenféle villódzó színekben láttam.
És beugrott valami.
Én is elővettem a kezdő jogsimat.
„Hanta Singh felügyelő!
Ha összeadjuk…
a két kezdő jogosítvány erejét… abból egy rendes jogosítvány lesz!
Mint amikor két diák kefél!
Abból egy professzor lesz.”
És olyan jót röhögött, hogy elengedett.
Második sztori. 35 éves voltam.
Egy mumbaii klubban buliztam.
35 évesen az ember már tudja, milyen abszurd a verekedés Indiában.
Egy alfa-hímnek ütköztem a tánctéren.
A tesó bepipult. „Tesó, mi bajod van?”
Eléggé szét voltam csapva. Azt mondtam, semmi, mert puha volt.
Ettől megőrült.
„Baszd meg! Ha vége a számnak, kint találkozunk!”
Ha vége a számnak. Még négy percig kínosan táncoltunk.
És tartottuk a szemkontaktust. A Tunak Tunak Tun végéig.
Ami a világ leghosszabb dala. De komolyan!
Egy refrént előadnék az ötből Daler Mehndi remekművéből.
- Tunak tunak tun… - Ta da da
Tunak tunak tun…
Baszd meg! Tunak tunak tun…
Aztán magasan. Tunak tunak tun…
Tunak tunak tun…
Baszki! Tunak tunak tun…
Aztán mélyen. Tunak tunak tun…
Tunak tunak tun…
Utolsó. Tunak tunak tun…
Hazudtam. Tunak tunak tun…
Mi a fasz ez a dal? Micsoda érzelmi hullámvasúton mentünk át!
És az elején még nincs bunyó. Körbeállnak,
és elmondják, hány rokonodat fogják megbaszni.
Megbaszom az anyád, az apád, a kertészed, az asszisztensed!
Mondom, szükség van itt rám?
Már kész a terv, tesó.
Úgy érzem, egy család bántalmazására gyűltünk össze.
Aztán kezdődött a verekedés. Gondoltam, megütöm.
De ez a pandzsábi srác nekem nyomta a mellkasát,
és elkezdte hozzám dörgölni magát.
Mondom, tesó! A mellbimbóim nem tudják megkülönböztetni
az érzéki és az agresszív dörzsölést!
Mindkettő kőkemény lett. Mint az anód és a katód.
Aztán az arcomba tolta az arcát, baszd meg! Összeért a pupillánk.
És látta az emlékeimet.
„Komolyan egy fog van a gyomrodban?”
Aztán elkezdett a számba lihegni. És én is elkezdtem a szájába lihegni.
Azzá váltam, amit gyűlölök. A választások kapcsán is így érzek.
Aztán elkezdi…
Ami annyit jelent: „Csináld!
Gyerünk, csináld! Légyszi, csináld! Tedd meg most!”
Megnyaltam a fülét.
Az arcom előtt volt.
Úgy értelmeztem, hogy beleegyezését adta.
Ne bántsatok az ízlésem miatt!
A Mithibainál eszitek a Bombay szendvicset! Az kenyérre kent szmegma.
MITHIBAI: MUMBAII FŐISKOLA SOK ÉTELÁRUSSAL
A fazon teljesen megzavarodott.
Rájött, hogy nem tudja, most dugunk, vagy bunyózunk.
A választások kapcsán én is így érzek.
Erre odaszól a barátainak.
Fordítás: „Ez olyan!”
A homofóbiája és a nyelvtudása kioltották egymást.
Végül nem is verekedtünk. Visszamentünk még négy órát táncolni.
Azt a kurva! Hadd nézzelek titeket!
Még négy perc van hátra a műsorból.
Tudjátok, egy bőrönddel jöttem Mumbaiba.
Nem voltak kapcsolataim, pénzem, itt humoristák sem voltak.
És most egy stadionban állok. Ez…
És aztán…
Újra lett hangom. Mindkét műsort lenyomtam.
Az egyik előtt a backstage-ben vártam.
Ahogy felléptem a színpadra,
megváltozott a hangom.
Azt, hogy megváltozott a hangom, úgy értem, hogy tényleg más lett.
Hat hete még nem tudtam, színpadra állhatok-e. Ez őrület. Mint…
Ismeritek a… Emlékeztek Freddie Mercuryra a Live Aiden?
Elment a hangja. Aztán odaállt, és…
Azta! Mindenki ismeri!
Más lett.
És fel kéne venni még egy műsort,
amiért a Netflix már egy csomót fizetett.
És végig kéne gondolni, mit akarok mondani.
De nem…
Nem megy a gondolkodás. Csak arra tudsz gondolni, hogy…
Bhenchod
Beidézett a mumbaii rendőrség.
Megvádoltak, hogy elloptam a saját poénomat.
Zavaros. Két műsort raktam össze Indiáról.
Mindkettőben szerepelt egy téma, de más csattanóval.
Oké? A rendőrségen el kellett magyaráznom a poénok felépítését.
Amit most nektek is elmondok. Mehet? Mumbai! Egy poén három részből áll.
Egy: tagadhatatlan tény.
Kettő: premissza. Három: csattanó.
Bemutatom.
Tagadhatatlan tény.
Nem minden mellbimbó ugyanakkora.
Igaz? Jön a premissza.
A mellbimbóim olyanok, mint India és Pakisztán.
Csattanó.
Régen közelebb álltak egymáshoz, de az évek során eltávolodtak.
Illusztrációnak elment. Egyébként vannak itt pakisztániak?
Igen!
Szeretlek titeket! Szívesen látlak a fellépéseimen.
De ezt ne rakjátok ki a netre!
- Hogy hívnak, pakisztáni pajti? - Shehzad.
Shehzad, én hiszem, hogy a hazáink egyszer jóban lesznek. Őszintén hiszem. Igen.
Nem tudom, csak…
Csak találnunk kell egy közös… ellenséget.
Lőjük szét a Maldív-szigeteket! Azok bekaphatják!
Egyesítsük a flottáinkat, Shehzad!
Mi adunk 65 hadihajót, ti két jet skit.
Gyerünk!
Még Shehzad is örül. „Két jet skit mondott!”
Na, a lényeg, hogy egy poén többféle csattanóval is működik.
Bemutatom. Ez egy másik poén. Tagadhatatlan tény: minden mellbimbó…
Különböző!
Új premissza. A bimbóim olyanok, mint India pártjai.
Csattanó.
Mióta az eszemet tudom,
a jobboldali mindig érzékenyebb volt.
Na, ezt…
Ezt a poént könnyű átadni a közönségnek egy stadionban.
A mumbai rendőrségen reggel nyolckor már nehezebb.
Az ügyvédemmel szorongattuk az iratokat Tapse felügyelő előtt a rendőrségen.
Fel akarta kelteni a figyelmünket. „Hé!”
A testem minden porcikája egyként kiáltott fel: „Apu!”
Rám néz, és megkérdezi: „Ezek a maga poénjai… viccesek?”
„Tapse felügyelő, nem minden mellbimbó…” És elmondom.
Az ügyvédemen látom, hogy a pályaelhagyást fontolgatja,
mert az ügyfele a bimbóját csipkedi a rendőrségen.
Nulla reakció. Ha a poén nem megy át,
a humorista maga felé fordítja a fegyvert. Úgy megnyerhető a néző.
„Tapse felügyelő, ha poénok miatt akarnak lecsukni,
adjon még két hónapot írni pár normálisat!
És hadd nőjön még a szakállam, mert túl szép vagyok a börtönbe.
Tizenöt perc alatt megfektetnek.
Végre felnevetett. Sikerült!
Azt mondja: „Magát? Inkább egy perc alatt.”
„Mármint egy perc után, vagy egy percig fog tartani?”
„Mindkettő.
Na, figyeljen! Indiában nem védethet le egy témát. Felveszem a vallomását.
Marathi nyelven ismételje el a poént!
MARATHI: MAHARASHTRA ÁLLAM HIVATALOS NYELVE
De én nem…
Akkor…
Az én…
A mellkasi heréim…
A mellkasi heréim mások.
Nehezek. „Igen, oké.”
Nyugat-Mumbai, Kelet-Mumbai…
Coke Studio. Tunak Tunak.
PAKISZTÁNI ZENE, INDIAI ZENE
Ahogy én nagy, nagy, nagy…
Herék szét, szét, szét.
Erre ő: „Ezt adja elő élőben is! Lehet hozzá kapcsolódni.”
„Tudom, de nem túl globális.”
„Ne vicceljen! Az indiai humor nem globális.”
Az egészet leírta.
Szóról szóra.
Aztán szólt, hogy el kell koboznia az útlevelemet.
Átadtam.
Elrakta másfél méterrel arrébb egy aktába. Egy papír alá, amin a poénjaim voltak.
Más csak elveszti az útlevelét. Az enyémet Isten veszi el.
Imádkoztam
ott a rendőrségen.
És nevettem, mert kínomban mindig nevetek.
„Talán vicces valami?”
„Tapse felügyelő!
Szóról szóra leírta a poénomat az aktájába.
Tulajdonképpen…
ez a szerzői jog megsértése.”
És felnevetett.
„Maga bármivel tud viccelni?”
„Ha megengedi, uram.”
„Uram, nem tudom, de ígérem, a poénjaimban én leszek a csattanó.”
„És én?” „Ön a tagadhatatlan tény, uram.”
„Kérem, csak egy…”
„Ezt sosem felejtem el. Köszönöm.”
„Aztán jókat mondjon rólam!”
„Uram, én Istent csinálok magából.”
Mehettek!
Boldogok vagytok?
Ezt még muszáj, mielőtt elmegyek.
Megkértek rá.
Az élet… függőleges
A feliratot fordította: Lipták András