Downloaded from YTS.MX
TELEFON
Official YIFY movies site: YTS.MX
LONDRA
Salut, Londra! Cum merge! Bună!
Să începem! Ridicați-vă!
Chiar ați făcut-o. Stați naibii jos!
De când mă știu am vrut să fac asta.
Isuse!
Nu e aici.
M-a trimis pe mine.
Cum merge, Mumbai? Salut!
STADIONUL NSCI
Am o veste bună și una proastă. Pe care o vreți întâi?
Pe cea proastă.
Răspunsul indian tipic.
În India, vestea proastă a cuiva…
Vestea proastă este asta…
Sunt foarte bucuros.
Da.
Dar vestea bună e că vorbesc despre asta și sper să treacă.
Când vorbesc de fericire,
indienii încalcă o regulă învățată de pe vremea britanicilor.
Fericirea este tăcerea.
Dacă întrebați orice indian dacă e fericit, va răspunde…
Nu înțelegeți greșit. Nu confirmă.
Nu neagă. Vă aburește.
Cu asta nu spunem că nu știm.
Spunem: „Nu vrem să știi tu, ci doar Domnul.”
Că trebuie să fii sincer cu Dumnezeu, nu?
Dumnezeu ne vorbește, nu?
Ne spune: „Vă iubesc. Fiți tari. Votați-mă!”
- Salut, New York! Toate bune? - Da!
Să vă spun o poveste! Puțin context. Am terminat un program pentru Netflix.
Alternează între Londra și Mumbai.
E un spectacol pe care l-am scris în tăcere… Mai precis, l-am rescris.
Iar tăcerea e vina mea.
Nu știu, lucrurile mergeau bine.
Și…
cred că mi s-a urcat la cap.
Și cred că universul simte asta.
Eram la Londra, într-un hotel.
Cu șase săptămâni înaintea filmărilor
pentru Netflix într-o biserică la Londra și pe un stadion la Mumbai,
ceva din univers a făcut…
Și m-am trezit fără voce.
Spectacolul vieții mele, în șase săptămâni.
Nu răgușisem, nu mai aveam voce deloc.
Se dusese. Tăcere.
Parcă venise altul la putere în mine.
Ai mei de colo: „Ai spus prea multe vești bune.
A fost cu deochi.”
Să vă explic! Deochiul vine de la oameni răi.
Nu vă fac niciun rău. Doar că vă doresc răul, uite-așa!
E un rău combinat, prin procură.
Pun dorințe. Li se rupe o geană și vor să nu ți se mai scoale.
Nu iau asta în derâdere. E o problemă tare. Dar…
Deochiul e o forță puternică.
În India, cuvântul pentru „deochi” e…
„Nazar”!
Familia! Da.
Apropo de familie, ce bine e să fiu acasă!
Cum merge, Mumbai? Londra? New York?
Mă bucur să vă văd.
Iată-vă! Da!
VIR DAS: VOLUMUL PROSTIEI
Cum dai o veste bună, cum ești deocheat.
Atenție! Dau o veste bună. Gata?
Am câștigat un mic premiu Emmy. Și…
Mulțumesc. Mersi că-mi sprijiniți comedia.
Da. Și familia mea vă mulțumește.
Artistul din fața voastră este un succes de critică.
Doar că m-au apreciat niște albi, deci nu contează.
Validarea albă e kriptonită maro.
S-a spus că mi-am trădat țara.
Vă spuneți: „Kriptonita e verde.”
Nu. Sunt bani albi,
un magnet pentru maronii, de-aia trăiți aici, trădându-vă țara.
Deochiul!
Înțeleg. Pe mulți i-a derutat premiul meu,
fiindcă sunt un comic englez în India.
Și nutrim o ură post-colonială pentru limba engleză.
Pentru noi, engleza înseamnă privilegiu.
- Da. - Ceea ce e fals.
Sunt multe țări unde oamenii au o engleză bogată și sunt săraci lipiți.
De pildă, în țara Anglia.
Dacă ai o engleză bună, îți zic: „În Vir Das nu te regăsești.”
Da, nici în Oppenheimer.
L-ați văzut? De ce vă temeți? De ce trebuie să vă regăsiți întruna?
„Ai văzut Oppenheimer?” „Nu mă văd în norul atomic.”
Dar dați-i cinci ani lui Putin…
Dar în India, dacă vorbești prost engleză, te judecăm.
Dar dacă vorbești bine engleză… tot te judecăm.
Este scala Appu-Vivek Ramaswamy.
Și scala Mowgli-Rishi Sunak…
Scala Kangana-Tharoor, nu? Toate…
În seara premiului Emmy,
două femei, critici din India, au apărut la TV.
Una a zis: „Nu-mi place Vir Das!”
„De ce?” „Engleza lui e prea bună.”
Nu te poți supăra pe oameni pentru cum pronunță.
Scuze! Mumbai, „a pronunța” înseamnă…
Nu suntem cei mai buni, nu?
Prima mea gagică din Mumbai,
cum ne întâlneam, zicea: „Hai facem bang, no men!”
Apoi făceam sex consensual și agresam două limbi.
Te judecă, domnule!
Unul dintre comicii de top hindi din India mi-a zis că sunt prea global.
„Stand-upul indian nu e global. Pari privilegiat.
Lumea se regăsește în ce spunem noi.”
Și a plecat într-un Range Rover.
Așa pricepi că marii privilegiați ai lumii nu vorbesc engleză, n-au nevoie.
Gândiți-vă!
Jack Ma, mandarină. Mukesh Ambani, gujarati.
Elon Musk, X. Nu trebuie engleză…
M-au dus la cel mai bun ORL-ist din Anglia.
Mi-a zis că aveam niște chisturi pe corzi.
6 SĂPTĂMÂNI RĂMASE
„Dle Das, s-ar putea să vorbiți iar doar peste șapte luni.
Dar uitați-vă la Djokovic!
Accidentat, pe tușă șase luni, face fizio și revine în cinci săptămâni.
Găsiți un Djokovic în dv.!”
Știți ce umilitor e să compari un comic cu un sportiv profesionist?
E de parcă i-ar muri un pacient și aș zice: „Uită-te la Isus!
Crucificat, eliminat pe veci, a făcut fizio multă.
A revenit în trei zile!
Găsește un Isus în tine!”
Vă dați seama? Un măsliniu să-i spună despre Isus unui alb?
Ultimul care a făcut-o a fost Isus.
Dar mă antrenez.
Mi-am schimbat instructorul american cu unul indian.
Vorbește hindi, are burdihan.
Că occidentalul o ținea cu privilegismele.
Nu înțelegeam. Cică: „Dle Das, dacă vrei să slăbești pe bune,
mănânci și postești, apoi repeți, să-ți surprindem corpul.”
Eu: „Locuiesc în Mumbai.
Îmi surprind corpul traversând strada.”
Voi fi mult mai slab cu un SUV deasupra mea.
Privilegism: „Dle Das? Antioxidanți mănânci?”
Eu: „ICA e 599.
INDICELE CALITĂȚII AERULUI
Oxigen? La Mumbai?
Corpul meu transformă monoxid în dioxid.
Eu sunt un antioxidant.
Apropo, am pierdut juma' din public. S-au dus.
„De ce ne predă științe?” „N-am venit să învăț despre oxigen.”
„Fă-mă doar să râd! Nu să gândesc.”
Ăsta ești tu.
Cel cu comentariul: „Doar fă-mă să râd. Nu să gândesc.”
Pune pe careva să te gâdile, boarfă!
Privilegism: „Dle Das, ce părere ai despre probiotice?”
Ați auzit de probiotice?
„Ce părere ai despre probiotice?”
Eu: „E dreptul femeii să aleagă.”
Sunt probiotic.
El: „Dle Das, faci o greșeală.”
„N-ar trebui să trăiesc cu ea restul vieții.”
Când vorbeam cu instructorul, mi-era greu să nu sun ca el.
Noi indienii avem un obicei oribil.
Când vorbim cu cineva care are accent străin,
le inhalăm accentul ca un dementor.
Și le suflăm accentul înapoi în față.
Să zicem că vine la cină un francez simpatic.
Spune: „E magnifique. Aș mai vrea niște pui Tikka.”
Te duci în bucătărie
și-i spui mamei tale indiene:
„Ar mai vrea niște pui Tikka.”
Mama ta se duce la francez și zice: „Fiule, mai vrei…”
Francezul e îngrozit, nu?
Zice: „Tușică, aș vrea niște pui…”
Practic, trei rasiști lângă niște pui Tikka rece.
Ca să scape de deochi, șase preoți au ținut un ritual de opt ore la mine.
Au construit un Shivling din lapte, unt și gheață,
înalt de aproape doi metri.
O minunăție cum rar am văzut.
I-am întrebat dacă pot să termine și podurile din Mumbai.
Unul a zis: „Acum te rogi zilnic.”
Nu puteam vorbi, deci i-am spus prin semne că de-aia îl angajasem pe el.
El: „Nu ne rugăm în locul tău. Avem grijă ca rugăciunea ta să fie prima.”
„Deci, sunteți un filtru preliminar…
pentru Dumnezeu?”
„Da. Scoate-ți pantofii!”
Chestia e că eu nu mă prea rog.
Îl pomenesc pe Dumnezeu la orgasme și la deadlifturi.
Experiențe foarte similare pentru mine.
Genunchii mei nu cooperează.
Mă uit în oglindă. Chiar…
Dar…
Vorbesc cu Dumnezeu. Deunăzi mă rugam, că-mi pierdusem pașaportul.
Dumneata poți obține unul nou în 24 de ore dacă ai contacte la guvern.
Dar mie îmi trebuia pașaportul din cauza contactului cu guvernul.
Deci, dacă îl pierd, nu l-am pierdut. Dumnezeu mi l-a luat.
Găsesc că religia… Când sunt disperat, râd. Știți?
Am zis: „Doamne, nu pot spune glume unor oameni pe care nu-i văd.”
Și în fața mea a aterizat un dosar deschis.
Am auzit un zgomot și…
Pașaportul meu era la 1,5 metri de mine,
în interiorul dosarului, ascuns sub niște foi cu bancuri.
M-am bucurat, am plâns. Am vărsat lacrimi pentru o hârtie.
O mai făcusem la un test de sarcină negativ.
Îmi trebuia pașaportul, că mă dusesem în Australia.
Avem australieni în public? Să vă aud!
Îmi place țara voastră.
E un fel de Bangladesh pentru Anglia.
Asta e…
Scuze, vă rog să mă iertați. Îmi pare rău.
Pakistan pentru Noua Zeelandă.
Uitați cum a fost. În străinătate, la aeroport, respect regulile.
Fac India de râs în străinătate doar dacă e o sală mare.
Și o australiancă în vârstă…
mă scoate din rând.
Era plin de albi. „Tu, domnule. Predai bagajul la cală.”
I-am zis că n-avea nouă kile și era doar unul.
„Nu. Tu predai bagajul.”
- Eram ofticat. Voi n-ați fi fost? - Da!
Am zis: „O să le ceri asta și albilor?”
Albii de la coadă: „Futu-i! Acum ne pune și pe noi.”
Ea m-a arătat cu degetul: „Nu! Doar tu.”
Am fost încântat. Mi-am spus: „Doamne! E o rasistă în carne și oase.”
Parcă vezi aurora boreală. Îți vine să…
Am văzut cărți și filme. Dar pe viu e mult mai impresionantă.
Nu mai văzusem o rasistă în lumea mea. Te face cu capul, știți?
Parcă vezi un nazist la un ceai de fițe.
Aș plăti să văd așa ceva!
Îmbrăcat în SS-ist și…
Heil, Hitler!
Chiar cred că rasiștii sunt o comunitate marginalizată.
V-ați gândit ce greu e să fii rasist, să te identifici…
ca bigot, dar prins în trupul unei persoane inteligente?
Rasiștii nu-s auziți. Doar 80% din podcasturile americane. Corect, nu?
Rasiștilor le-au fost furate toate ideile bune.
Rasiștii au dat cuvântul cu „N”. Hip-hopul a luat ideea.
Rasiștii au dat segregarea. Pickleball-ul a luat ideea.
Rasiștii, sclavia. Apple a luat ideea.
Adio ideile lor bune! Ce face un rasist?
Pui pe un pakistanez ca mine să-și predea bagajul.
Acasă faci sex în poziția misionarului sub poza lui Churchill.
Ce…?
E Churchill. Trebuie poziția misionarului.
Nu poți anal sub Churchill.
Churchill n-a văzut o…
colonizare.
Eu…
intru la clasa întâi.
Ea îmi zâmbește victorios.
N-am mai putut. Noi, indienii, înghițim în tăcere de obicei.
I-am zis: „Sper ca fiica ta să se mărite cu un indian.”
Să aducă acasă un indian frumos.
Cu fața lui Dev Patel…
mustața lui Sadguru…
și corpul meu.
Să doarmă în camera de alături și să-i audă
cum fac sex indiano-australian toată noaptea.
„Da! Aussie! Oye, hoye hoye!”
Și doar…
Avea 65 de ani.
Îți trebuie empatie.
Poți iubi un rasist bătrân. Indienilor, deschideți grupul de WhatsApp al familiei.
Dacă nu găsiți niciun rasist în grupul ăla,
voi sunteți rasistul.
Nu vă rușinați! O mătușă de-a mea, islamofobă legendară.
Legendară. Bigotă cu card de fidelitate.
Când mă vedea la stand-up, zicea: „Allah!”
Eu: „Nu urăști musulmanii?”
„Da, dar când sunt dezamăgită, invoc dumnezeul lor.”
Să nu-l deranjeze pe al nostru.
Apoi m-au dus la logopedul lui Adele.
4 SĂPTĂMÂNI ȘI JUMĂTATE RĂMASE
Avea aceeași problemă ca mine. Talent similar amândoi.
Era o bătrânică evreică cu tarife uriașe și mi-a dat ăsta.
E un kazoo.
A zis: „Când poți cânta «Mulți ani trăiască» la kazoo,
ești gata iarăși de spectacole.”
Eu: „Când tu râgâi pe un covor de bezea moale,
ești gata de apendicectomie.”
Credeam că ne jucăm de-a propozițiile fără sens.
Nu poți scoate sunete cu ăsta.
Nu merge. Sunetul vine din tine.
De 20 de ori pe zi, făceam…
Voi știți câte rațe au venit la mine?
Ca să și-o tragă.
Și au reușit.
Fiindcă vorbeam aceeași limbă.
Vine rața, iar eu…
A meritat să dați banii, nu? Am și cântat.
Zice: „Dle Das, ți-ai folosit vocea greșit de 20 de ani.”
Eu: „O intelectuală stângistă!”
De-aia îmi plac cei tineri. Cei între 18 și 25 de ani, să v-aud!
Îmi place că luați poziție, nu tăceți. Împărtășiți.
Sunteți curajoși. Ieșiți în față.
Vă dăm feedback. Vă urzicați. Noi râdem. Așa merge.
A fost super. Este…
De-aia noi…
De-aia vă lăsăm să credeți în adevărul vostru.
Adevărul vostru, conținutul nostru.
Am doi nepoți din generația de după Z. Cum le zice?
- Alfa. - Netoți?
Eu…
Nepoții au 14 ani. I-am dus la muzeu.
Unul din ei e ofticat
că ditamai tabloul european nu-i încape pe telefon așa.
I-am zis: „Boule, rotește telefonul.”
El: „Vir Mama, tu nu înțelegi.
Lumea s-a schimbat. Viața e verticală.”
MAMA: UNCHI DIN PARTEA MAMEI
Eu: „Îmi schimb testamentul.
Nu te exclud. Îți las tot ce am dacă mă incinerezi pe verticală.”
Cu ochii deschiși. Să-i privesc pe ai mei de sus când ard.
Și vreau un DJ cu muzică techno.
Să fie un mix de Sunburn și Sati.
Tristețe și Glastonbury.
Burning Man cu omul în flăcări.
Și vreau…
să filmați tot și să postați pe Instagram
cu textul: „Vir Mama. Fierbinte!”
Subtitlul perfect pentru o incinerare, nu?
Sunteți ușor de manipulat, că distracția e o marfă pentru voi.
Vreți schimbarea de ritm.
Cu Gen Z, poți da un show cu o poantă. Doar să amâni schimbarea de ritm.
Vir Mama, lumea s-a schimbat. Viața e verticală.
Lumea s-a schimbat
Lumea s-a schimbat, schimbat Vir Mama
Schimbat, schimbat, schimbat Vir Mama
Viața, viața, viața…
Este verticală
Viața-i verticală
De v-ați vedea mutrele stupide acum!
Adulții își spun: „Ce se întâmplă?
Vreau banii înapoi.”
Gen Z: „Încinge-te, frate.”
Ăla chiar că e subtitlul perfect pentru incinerare.
Cu o lună înainte de stadion, am încercat homeopatia.
Cine nu știe ce-i aia, dați un semn.
Îți explic. Nicio grijă. Un homeopat e un virgin singur,
într-o cameră de trei metri pătrați,
înconjurat de pudră albă. Deci e…
Ca la petrecerile lui Diddy.
Mi-a dat pudră albă, să trag.
Eu: „Ce-i asta?” El: „Nu contează.”
Am ajuns să trag pudră albă de opt ori pe zi.
Nu mai fac stand-up. Sunt bancher.
Sunt dependent.
Iată problema cu generația voastră.
Depindeți de validare pe dispozitive dopaminice.
Vă obsedează identitatea. Nu personalitatea.
Când postați, vă preocupă ce sunteți, nu cine sunteți.
Căutați și răspândiți etichete.
Toate, doze de dopamină de pe internetul de care sunteți dependenți.
Nu sunteți un simplu om.
Sunteți poliamoroși, ADHD, vegani, jongleri,
agnostici religios, dar adepți Avengers, nu?
Și…
Nu vreau să vă dădăcesc, dar cu vârsta veți înțelege că lumea e foarte simplă.
- Adulți, așa e? - Da!
Pe lume sunt două feluri de oameni.
Unii-s labagii.
Alții, care se ocupă de labagii. Atât.
Să nu fim înapoiați!
Există labagii intersex,
labagii negri, labagii albi, labagii hetero, labagii gay și trans.
E drept că unii vegani sunt de treabă.
Oamenii sunt complicați. Nu, Londra?
Și lui Adolf Hitler îi plăceau câinii.
Vă amintiți?
Vă dați seama ce derutat era câinele lui Hitler?
Câinii înțeleg doar imagini, nu politica. Câinele lui Hitler…
Când stăpânul e afară, o ține așa…
Nu aruncă mingea deloc.
Când îți pierzi vocea, inventezi un limbaj mimico-gestual
pe care îl înțelegi doar tu.
I-am arătat asistentului că vreau o cafea. „Una neagră fără cofeină.”
El: „Ce?” Eu: „Vreau una neagră, fără cofeină.”
„Ce?”
Eu: „Maică-ta e o curvă!”
„Cafea neagră fără cofeină?”
Toți din jur vorbesc în șoaptă.
Spun: „Doamne! Ți-ai pierdut vocea?
Ce trist!
Vrei o cafea neagră fără cofeină?”
Iar când cineva rupe tăcerea, e contagios.
Înțeleg, fiindcă…
Dacă devii subiectul unei controverse, cu sau fără voia ta, tu devii povestea.
Problema cu asta este că atragi atenția oriunde te duci.
Când eram la New York sau în Regatul Unit,
câte un ziarist alb zicea: „Doamne!”
„Ce ziceți de un articol exclusiv
despre cum nu puteți vorbi despre suferința dvs.?”
„Cum? Suferința mea?”
„Tu ai nevoie de un articol despre asiatici oprimați,
să te simți mai bine unde trăiești. Da?”
„Auzi? Suferința…
Suferința omului e ca erecția lui.
E tare, dar nu se face s-o arăți cu degetul.”
Ea: „Nu înțelegeți. Avem un public uriaș, vă simpatizează.”
Eu: „Publicul meu e mic, dar empatizează. Da?”
Simpatia…
E un film porno, te uiți de plăcere.
Empatia e o orgie. Suntem futuți împreună.
Cam 30% ați răspuns la poanta asta.
Vă rog să rămâneți după spectacol, că…
N-a fost o metaforă.
„Cum e la Vir Das?” „Îi place în grup. E foarte intens…”
Eu cred sincer că, dacă nu-i arăți cu degetul,
dacă le dai un spațiu sigur, dacă le oferi anonimitate,
oamenii vor avea o discuție sinceră,
vor spune adevărul, vor ști ce e bine și ce nu. Da?
Eu cred că așa e.
Hai să aflăm! Stinge lumina, Chelsea!
Kavi, stinge lumina!
Luminile bradului nu se sting.
Am cinci electricieni în echipă, niciunul nu știe cum să le stingă.
Show-ul ăsta se lansează la vară. Deci…
Britanicilor, vreți să fim sinceri? Da?
De câte ori se întâmplă ceva în țara voastră,
80% din restul lumii n-are pic de simpatie.
Îmi pare rău. N-a trecut destul.
Ați futut în stânga și-n dreapta în atâtea țări, atâta timp,
iar acum vă plângeți că e prea multă diversitate în Anglia?
În faza asta, nu mai vrem despăgubiri. Nu, indienilor?
Nu vrem ca regele să înapoieze Kohinoor.
Vreau să-l înghită.
KOHINOOR: CEL MAI MARE DIAMANT DIN LUME, FURAT DIN INDIA.
Atunci să-l salveze Dumnezeu pe rege!
Haideți să vorbim deschis! Încercăm?
Da!
Dacă e să fim sinceri, știți…
că, din 2019, ne-am simțit monitorizați și monetizați.
Ni se prezintă o poveste despre binele contra răului,
dar cu fiecare an ce trece, povestea are tot mai puțin sens.
Idolatrizăm niște eroi falși
și sărbătorim lipsa inteligenței din cauza unei clase mijlocii amorale,
obsedate de consum și cultul puterii.
Toți indienii de față știu
că, din 2019,
nu a mai apărut
niciun film Marvel bun, știți bine asta.
Eroii sunt de rahat.
Povestirile, o abureală.
Despre ce ați crezut că vorbesc?
Era o glumă despre universul Marvel.
Apropo de asta, acum nu vă vede nimeni.
Sunteți în siguranță.
Nici cei de sus, care vă ignoră. Nici cei de jos, pe care îi ignorați.
Dar puteți fi auziți.
Scoateți sunetul cu care vreți să rămâneți în amintire.
- Ganpati Bappa! - Morya!
Ca străin, vă spun cu toată modestia că imperiul vostru apune.
- Așa mi se pare. - Da.
Sunteți ca tipa sexy din liceu care se întoarce la reuniune.
Și e ofticată că acum toată lumea e sexy.
China e directoarea și…
Cred că e din cauză că toți oamenii inteligenți din țara voastră
au devenit niște corupți și nu-i mai ascultați.
Îi ascultați pe proștii un pic mai isteți decât erați voi
și vă convingeți că ei erau cei inteligenți.
Acum, lumea vă privește cum îl priveați voi pe Joe Biden.
Ceva de genul…
Nu mai știe unde se află.
Mai lăsați lumina stinsă un pic.
În caz că e careva înarmat.
Bun, aprindeți lumina!
America n-o să elimine armele. Sunt crichetul vostru.
Fiecare american ar trebui să aibă voie
să cumpere o armă oricând, fără acte.
Dar tehnologia armelor trebuie schimbată.
Armele trebuie să fie activate vocal.
Când vreți să trageți, pistolul să se declanșeze
doar după ce rostiți o frază complet și corect, în pistol.
Ar trebui să fie Al Doilea Amendament în întregime.
Asta va rezolva problema cu armele de foc.
Americanii vor zice: „Te omor
după ce studiez două săptămâni.”
După, revine.
Și zice: „În SUA, o miliție instruită fiind necesară pentru securitatea țării,
dreptul de a avea armă nu va fi încălcat.”
Gândiți-vă câți ar fugi între timp.
Dacă se ocupă Apple de arme, gata cu terorismul extern.
Cu Siri!
Zic cu accentul meu: „Siri!
Cu o miliție bine instruită, dreptul la armă nu va fi încălcat.”
„În zonă sunt cinci Starbucks.”
Un cappuccino cu lapte.
„Împușcă toți filipinos.” Nu!
Am viză de turist, nu mă tem de voi. Înțelegeți?
Merg la terapie. Terapeuta mea ține o ceașcă cu ceai de mușețel
la doi centimetri de față toată ședința, fără să bea o gură.
Nu-mi doresc de la terapie decât s-o văd bând.
E un jedi, futu-i!
Zice: „Dle Das, mulți comici au trecut prin cruzime în copilărie.
Pentru ei, iubirea a devenit reținere.”
Eu: „Tu știai că un leu se fute doar 30 de secunde?”
Ea: „Nu, m-am știut.”
Eu: „Măcar unul dintre noi vine cu informații noi în discuția asta.”
„Vreau să văd dacă ai o traumă din copilărie.”
„Boarfă, am crescut în India și Africa. Trauma mea a avut copilărie.”
Iată niște exemple.
Pe la 12 ani, un golan mi-a tras un pumn și mi-am înghițit un dinte.
M-au internat și m-au hidratat, sperând că o să-l elimin.
N-am făcut-o.
Cred că e tot în mine.
Într-o zi, la radiologie,
în stomacul unui adult vor găsi dintele unui copil de 12 ani.
Și vor zice: „Dle Das,
ce ai mâncat la micul-dejun?”
Eu: „Traumă din copilărie.” Ei: „A copilului pe care l-ai mâncat.”
Ai mei știau de problemele mintale,
dar mi-au dat soluții indiene.
Eu: „Tată, mă paralizează anxietatea.”
„Sari pe loc.”
„Anxietatea va sări din corp.
Apoi iei turmeric pentru acid.”
Înainte de stadion am încercat terapia miofascială.
- Ați încercat careva? - Da!
Să vă povestesc! Eram la Copenhaga.
Un neamț frumos, musculos, de vreo 2 metri înălțime,
blond, cu ochi albaștri, a venit în camera mea.
Eu: „Dacă sunteți mulți așa. meritați un Reich.”
Apoi și-a luat cotul,
singura parte fără mușchi din corpul lui,
mi l-a înfipt în fesă și a început să îl miște.
Și m-a mângâiat pe păr.
Zice: „Adânc în tine e o tristețe.”
Eu: „Nu, adânc în mine e un neamț.”
El: „Chakra ta de la gât e blocată.”
Eu: „Fiindcă mi-ai împins în sus intestinul subțire.”
El: „Trebuie să dai drumul.”
Eu: „Voiam să-ți zic același lucru.”
El: „Renunță! Predă-te!”
Și m-am predat în brațele puternice ale unui neamț.
M-am simțit ca Franța.
Iar apoi, New York…
Apoi m-am descărcat emoțional. A fost cutremurător. Eu…
N-am plâns. M-am bășit 42 de secunde.
Apoi, chakra din gâtul lui s-a blocat.
Camera era plină de coriandru.
Încremenisem, știți?
Și am făcut ca orice indian în străinătate, când e jenat.
Știți?
Am zis: „Sunt din Pakistan.”
Nicio problemă!
- Să vă zic de ce am făcut terapie? - Da!
Am dat 186 de spectacole în străinătate. Eram epuizat. Ultimul a fost la Singapore.
Eram în drum spre casă, la a-ntâia…
M-am trezit și am întrebat însoțitorul: „Cât mai avem până în Mumbai?”
El: „Dle Das, acesta e zborul de Londra. Zece ore până la Heathrow.”
Du-te naibii!
„Nu Londra, Mumbai. Avionul zboară la Mumbai!”
El: „Te rog să te calmezi.”
Știți, când un măsliniu cu barbă strigă în avion despre o destinație nouă…
Se produce o situație.
Am organizat în pripă un show la Londra. S-a vândut integral.
Am luat bilet, m-am urcat în avion. 72 de ore n-am știut de mine.
Duse au fost.
Dezorientat, am început să plâng.
La clasa întâi.
E tragic, oameni buni.
Plângeam sorbind șampanie Dom Pérignon și…
Scânceam gustând din caviar și…
Am plâns în drum spre Anglia, dorindu-mi să fiu în India.
Ca Lady Mountbatten.
Mulți n-ați înțeles poanta.
Să vă explic? Bine.
Deci caviarul e din icre de…
Citește istorie, Bhenchod!
Scuze! Albilor!
Bhenchod…
Când ești fericit, Bhenchod e cum e cuvântul cu N spus de negri.
- Da. - Corect? Ce faci, Bhenchod!
E Bhenchod al meu, nu?
Dar când sunteți furioși,
Bhenchod e cuvântul cu N spus de albi.
Ce Bhenchod e ăla!
I-am spus terapeutei mele că uit zile întregi. „Sunt nebun?”
Ea: „Suntem în 2024. Nu mai folosim acest cuvânt.”
Zic: „Eu nu folosesc ață dentară, dar ea există.”
Ea: „Pare să-ți vină greu să-ți trăiești emoțiile în tăcere.
Ai fost vreodată tăcut și fericit, simultan?
Ce-ar fi să-mi spui o poveste?”
„Culmea, plătesc pe cineva să-i spun povești.”
Și am plătit-o să-i spun povestea pe care v-am spus-o acum contra cost.
Un model de afaceri tembel!
Cu 14 zile înainte de show, am cedat.
Îmi venea să plâng.
Gândul care te termină este…
Eu sunt povestitor.
Dacă nu reușesc…
Dacă povestesc și nu e…
Și plângi în tăcere.
La bărbați arată jalnic. E ca un orgasm fără sonor.
După sunet vă prindeți care e, fraților.
Știu că nu mă auziți, dar mă vedeți?
La 24 de ani, eram imigrant ilegal la Chicago.
Îmi expirase viza.
Lucram într-o bucătărie, cu mexicani. Oameni duri.
Îmi spuneau Los platos colega.
Uneori, dormeam în tren.
Lucram de la 8 dimineața la 3 noaptea. Era frig. Unul, Sergio, m-a învățat ceva.
Zice: „Colega, vino aici.
Dacă pezones caliente, hombre caliente.”
„Dacă sfârcurile sunt călduțe, corpul e călduț.”
Apoi a pus niște supă fierbinte în pungi,
iar pungile, într-un sac mare și negru.
Mi l-a legat de gât, ca supa să atârne aici.
Aveam o geacă și mi-a fost cald și bine toată noaptea.
În tren, nu m-a deranjat nimeni,
fiindcă eram un măsliniu cu țâțe uriașe.
Asta era un pic înainte de discuția despre trans.
Dar un pic după 11 septembrie, deci…
Și mexicanii ziceau: „Poate colega terrorista.
Poate mucho grandes sabroso negras tetas.”
„Țâțe negre enorme.” Și…
Uneori, te trezești în tren și e nespus de frumos.
Știți?
Ai Coldplay în căști.
Supă caldă pe sfârcuri.
Capul pe geam.
Ieși dintr-un tunel.
Soarele îți scaldă obrajii.
Ochii sunt învăluiți…
de un oranj non-religios.
Iar pe față ai o lumină aurie.
Te simți văzut.
Și nu te poți mișca, fiindcă…
pe tine doarme o matahală de om al străzii.
Unele femei din India știu cum e.
Să fie strivite de o namilă de bărbat.
Nu vă uitați la el. Privirea la mine!
Nu-l dai de pe tine decât cu mâncare, nu?
L-am așezat la geam. Îl chema Eugene.
L-am pus la soare și am scos supa.
A murit de râs. A zis: „Frate, ce mai ai în țâțele alea?”
Eu: „Mai multă supă.”
Au venit și amicii lui, cinci negri, și le-am dat supă.
Cinci ore mi-au zis că-s „N cu țâțișoare cu supă.”
„Ce N cu țâțișoare cu supă!”
Shah Rukh Kahn a zis că e mândru de mine.
O femeie a zis că-s iubirea vieții ei.
Nu se compară cu cinci negri care-mi spun cuvântul cu N.
Și nu m-am mai simțit atât de matern niciodată.
Să-ți scoți țâța și să hrănești un om…
Doamnelor, vă înțeleg.
I-am spus asta terapeutei.
A zis: „Asta nu e deloc o poveste tăcută. Iar ei sunt mai fericiți decât tine.”
Eu: „Tu chiar nu pricepi cu ce mă ocup, nu?”
Fericirea văzută face mai mult decât fericirea trăită. Știți?
Știți ce au în comun toți spectatorii?
Arată diferit. Dar sună la fel.
Fericirea e un sunet universal.
Un om e doar sunet. Când nu mai scoatem sunete, murim.
Aș vrea să pot lua fiecare spectator cu mine pe scenă, în jurul lumii,
ca să vadă ce văd eu, să trăiască ce trăiesc eu.
Ați înțelege de ce place stand-upul.
Nu se uită nimeni la comic. Lumea ascultă publicul.
Fericirea le iese din corp. Când fericirea e strigată…
Când nu e protejată, ci proiectată, fericirea e speranță. E tărie.
Cei puternici înțeleg asta.
Pe ei nu-i sperie cuvintele rostite de mine.
Ci sunetele scoase de public.
Comicii spun doar cuvinte, publicul spune adevărul.
Asta nu înțeleg eu.
De ce nu arestează nimeni spectatorii?
Ei sunt problema.
Uitați-i ce proști sunt!
Ce ușor se încing de la niște vorbe lingușitoare!
Terapeuta zice: „Suferi de o tulburare disociativă agresivă,
motivată de PTSD extrem.”
Eu: „Tu suferi de limbariță pasiv-agresivă
motivată de ceai de mușețel.”
Ea: „Anxietatea ta a luat-o razna. Îți prescriu medicamente.
Ce zici de beta-blocante?”
Eu: „Cred că femeile au dreptul să aleagă.”
Poanta e mai bună în hindi.
„Și nu vreau pastile, că dau dependență.”
Ea: „Atunci, te duci la sală zilnic.
Endorfinele te vor ajuta contra depresiei.”
„Să fac sărituri pe loc?”
Ea: „Nu. Dar ia turmeric, dacă ai acid.”
Doamnelor și domnilor!
Suntem într-un tren.
Asta e viața. Un tren, în cerc.
O oprire a acelui tren,
o oprire e nefericirea, disperarea, regretul și înfrângerea.
Fie că ești tăcut, fie că ești fericit,
fie că ești grijuliu, fie că ești neatent,
trenul va opri în gara aia cândva în viața ta, garantat.
Scoateți-vă țâțele și împărțiți supa. Atâta vă spun.
Faceți cum scrie la carte.
Într-o zi, complet din senin, o să vi se ducă vocea.
Apoi, într-o zi, din senin, vocea…
Zece zile înainte de show-urile de pe stadion, ceva s-a eliberat.
Nu știu de ce. Dar…
Știți ce cred că e libertatea?
Când nu te gândești întruna dacă poți să vorbești.
Poți să vorbești.
Nu medicii sau tămăduitorii mi-au redat vocea.
Ci tipul care a adus mâncarea.
10 ZILE RĂMASE
Mi-a dat pachetul cu mâncare și, fără să mă gândesc,
am spus: „Mersi, Bhaisaheb!”
BHAISAHEB: FRATE
Complet din senin.
L-am îmbrățișat plângând vreme de 20 de minute.
Am plâns în brațele lui.
Și a zis: „Dar ce mult vă place puiul Kung Pao!”
Eu: „Ai spatele tensionat. În adâncul tău e o tristețe.”
Nu gândiți ce spuneți și dați de belea.
Când dați de belea, nu vă gândiți ce spuneți și scăpați de belea.
Închei cu trei istorioare care dovedesc asta. Sunteți gata?
Prima: aveam 18 ani și eram la New Delhi, pasager pe o motocicletă.
Prietenul meu Sushil ne duce acasă de la o petrecere unde luaserăm LSD.
Dacă ați condus noaptea în Delhi, știți. Nu-i nevoie de LSD.
Iluziile sunt acolo deja. Ca siguranța.
Ajungem la un semafor.
Când așteptam, o pisică traversează strada.
Creierul meu o ia razna.
Deodată, la semafor,
văd ditamai pisica de șase metri, cu un ochi.
Din ochiul pisicii iese lumină.
Pisica se transformă, dansează și, pe măsură ce ne apropiem,
devine un polițist din Delhi.
Cu o lanternă în mână.
Poliția din Delhi ne orbește cu lanterna, nu?
Îți zic: „În caz că n-ați avut încă un accident…”
Ajungem la polițistul ăla de 1,8 metri, un sardar.
Numele lui suna ca Singh Vânătoru'.
Am luat-o din loc, el dă să ne oprească.
Sunt înalt, am 18 ani, cu LSD la bord. Îl privesc în ochi și fac…
Dacă credeți că polițiștii din Delhi se oftică dacă fugiți,
mieunați la ei.
Explodează. Ne-a urmărit trei kilometri.
Vine alt semafor.
Atunci, amicul meu decide să respecte regulile de circulație.
Se oprește.
Singh iese și mă bate, încă purtam casca.
Dar tot m-a durut. „La ce e bună asta?”
Apoi m-a bătut cu casca. Și am înțeles la ce era bună.
Apoi m-a lovit cu lanterna,
care mi s-a părut o lumină fermecată care-mi atingea fața…
ca să-i gust curcubeul.
Apoi i-a cerut permisul prietenului meu.
Iar Sushil i-a dat permisul de șofer-elev.
Nu vreau să mă întrerup, dar gluma are sens aici?
Da? Să vă explic!
În India
cu permisul de șofer-elev nu ai voie să iei LSD.
Aici e la fel?
Îi văd permisul, e învăluit de culori, de aură și energie…
Și îmi vine o idee.
Îmi scot și eu permisul de șofer-elev.
Zic: „Dle agent Singh,
dacă aducem laolaltă…
puterea a două permise de șofer-elev…
ele devin un permis obișnuit.”
Parcă ai zice că doi liceeni care se fut devin un profesor.
A râs cu poftă și mi-a dat drumul.
A doua poveste. Aveam 35 de ani. Eram într-un club de noapte, la Mumbai.
La vârsta aia știam ce absurd e ritualul încăierărilor în India.
Dansam și m-am lovit de un mascul alfa.
Tipul s-a enervat. Zice: „Băi, toate bune?”
Eu eram praf.
I-am zis: „Da, e foarte moale.”
Tipul a explodat.
A zis: „În mă-ta! Ne vedem afară după piesa asta.”
„După piesa asta.” Apoi am dansat jenați patru minute.
Uitându-ne unul la altul. Până s-a terminat „Tunak Tunak Tun”.
Cel mai lung cântec din lume. Pe bune!
Iată unul din cele cinci refrene ale capodoperei lui Daler Mehndi.
Tunak tunak tun, tunak tunak tun
Futu-i! Tunak tunak tun, tunak tunak tun
Apoi, mai sus. Tunak tunak tun, tunak tunak tun…
Tunak tunak tun, tunak tunak tun
Apoi coboară. Tunak tunak tun, tunak tunak tun
Ultimul. Tunak tunak tun, tunak tunak tun
Am mințit. Tunak tunak tun, tunak tunak tun
Dă-l naibii de cântec! Gândiți-vă la experiența de-adineauri!
Nu sar la bătaie direct. Stau în cerc și îți spun câte rude o să-ți fută.
O s-o fut pe mă-ta, pe soră-ta și îl fut pe frate-tău.
Pe maică-ta, pe taică-tu, grădinarul și secretara.
Eu: „De mine ai nevoie?
Ai un plan foarte clar.
E de parcă…
Parcă ne adunăm să abuzăm o familie.”
Și a început bătaia, da?
Eu sar cu pumnul.
Tipul se înfige cu pieptul în pieptul meu
și începe să se frece de mine.
Eu de colo: „Domnule!
Sfârcurile mele nu disting între frecușul senzual și cel agresiv.”
Le-a excitat pe amândouă la fel de tare.
Apoi și-a lipit fața de fața mea. Ni se atingeau pupilele.
Mi-a văzut amintirile, știți?
Zice: „Ăla e un dinte în stomacul tău?”
Apoi a început să-mi sufle aer cald în gură.
Și am făcut la fel.
Devenisem ce detestam.
Cam așa e și la alegerile din India.
Apoi zice…
În traducere: „Hai, fă-o!
Vreau să faci ceva. Te rog! Fă ceva! Fă-o! Acum!”
Așa că i-am lins urechea.
Era acolo, lângă mine.
Eu: „Nu e o confruntare. E consensual.”
Nu-mi judecați gusturile!
Ați mâncați sendvișuri la Mithibai, cu jeg de pe coaie!
MITHIBAI: COLEGIU DIN MUMBAI CU MÂNCARE STRADALĂ
Iar tipul a fost cuprins de derută.
Se gândea: „Nu știu dacă ne futem sau ne batem.”
Cam așa e și la alegerile din India.
Apoi le-a zis amicilor…
În traducere: „E din ăia.”
De la atâta derută, devenise un homofob agramat.
Apoi, nici nu ne-am bătut. Am dansat încă patru ore.
Băga-mi-aș!
Să mă uit la voi! Mai sunt patru minute.
Eu am venit la Mumbai cu o valiză,
fără să știu pe nimeni, fără bani, fără spectacole de stand-up, și iată-ne!
Știți…
Iar apoi…
Vocea a revenit. Am ținut ambele spectacole.
Înainte de show ești în spate, în biserică.
Pe stadion, stai comod și…
vocea ta e diferită.
Când spun că e diferită, spun că vocea ta e diferită.
Acum 6 săptămâni, nu știam dacă aveam să fiu aici. E o nebunie.
Mă uitam… Mai știți când Freddie Mercury a rămas fără voce la Live Aid?
Și a ieșit pe scenă: „Aye O!”
Drace! Ni-l amintim toți.
Nu e la fel.
Și mai e un program special pe care Netflix te-a plătit să-l faci.
Pentru care te-ai gândit la tot ce voiai să spui.
Nu prea…
îți vine să te gândești.
Îți spui doar…
Boarfo!
Boar…!
…fo!
Boarfo!
Am fost chemat la poliția din Mumbai.
Eram acuzat că am furat o glumă de la mine.
E derutant. Am scris două show-uri despre India.
Ambele, cu un subiect comun și poante diferite.
A trebuit să explic poliției din Mumbai structura unei glume.
Voi face asta acum cu voi. Da?
Mumbai, o glumă are trei părți.
Prima: informația factuală irefutabilă.
A doua: premisa. A treia: poanta.
Fiți atenți!
Informația factuală irefutabilă.
Nu toate sfârcurile au aceeași dimensiune.
Da? Urmează premisa.
Sfârcurile mele sunt ca India și Pakistan.
Poanta.
Erau mai apropiate, dar, cu anii, s-au îndepărtat.
Bunicică gluma. Doar ilustr… Apropo, sunt pakistanezi aici?
Da!
Vă iubesc. Sunteți bineveniți la mine!
Nu puneți asta pe social media!
- Numele, tipule din Pakistan? - Shehzad.
Shehzad, într-o zi, țările noastre vor fi prietene.
Cred sincer asta. Da.
Nu știu, doar…
Trebuie doar să ne găsim un dușman comun.
Hai să distrugem Maldivele împreună!
Dă-le dracu'!
Ne reunim flotele maritime, Shehzad. Bine?
Noi, cu 65 de nave. Voi, cu două ski-jeturi.
Să pornim!
Și Shehzad zice: „Avem două ski-jeturi?”
Voiam să explic că, în altă glumă, prima parte nu se schimbă.
Iată o glumă diferită.
Informație factuală irefutabilă. Nu toate sfârcurile…
Au aceeași dimensiune!
O altă premisă. Ale mele sunt ca politica din India.
Poanta.
De când mă știu…
partea dreaptă e mult mai sensibilă.
Așa… deci…
E ușor să explici poanta asta la stand-up, pe stadion.
E greu s-o explici unui polițist la Mumbai, la 8:00.
Eram cu avocata, ne pregăteam actele în fața unui polițist pe nume Tapse.
Ca să ne atragă atenția, face…
Fiecare moleculă din trupul meu s-a gândit: „Ia, tăticu'!”
Mă privește și zice: „Glumele tale sunt amuzante?”
„Dle agent Tapse, nu toate sfârcurile…” Și tot așa.
Avocata mea arăta de parcă voia să se lase de meserie.
Clientul ei își ciupea sfârcurile la secția de poliție.
Niciun răspuns.
Când nu le iese gluma, comicii se iau la țintă pe ei. Așa câștigă publicul.
„Dle Tapse, dacă tot e să fac pușcărie pentru glume,
dați-mi două luni, măcar să comit o crimă adevărată.
Și să-mi las barbă, că sunt prea mic și frumușel pentru pușcărie.
O să mă fută în 15 minute.”
În sfârșit, tipul râde. Reușisem.
Zice: „Pe tine? Pe tine o să te fută într-un minut.”
„Mă fut într-un minut? Sau timp de un minut?”
El: „Ambele.”
„Ascultă. În India nu e copyright pe subiecte. Dă o declarație.
Repetă ce ai spus, în marathi.”
MARATHI: LIMBA OFICIALĂ ÎN MAHARASHTRA
Eu nu…
Și încep…
Tes…
TES…
Testiculele mele de pe piept…
TESTICULELE MELE DE PE PIEPT…
Testiculele mele de pe piept au greutatea…
AU GREUTATEA
…diferită. El: „Așa.”
DIFERITĂ
Mumbai de Vest. Mumbai de Est.
MUMBAI DE VEST, MUMBAI DE EST…
Discotecă. Tunak Tunak.
MUZICĂ PAKISTANEZĂ MUZICĂ INDIANĂ
Ca mine… bărbat, bărbat, bărbat…
Testicule… întinse, întinse.
TESTICULE… ÎNTINSE
El: „S-o spui pe scenă. Lumea se va regăsi.”
Eu: „Da. Dar nu e globală.”
El: „Comedia indiană nu e globală.”
Își notează tot.
Fiecare cuvânt.
Și zice: „Îți confisc pașaportul. Dă-mi-l!”
I-l dau.
Îl pune la 1,5 metri de mine, într-un dosar.
Sub o hârtie cu niște poante.
Dacă unul ca mine rămâne fără pașaport, Dumnezeu i l-a luat.
M-am rugat…
în secția de poliție.
Și când sunt disperat, mă apucă râsul.
El de colo: „E ceva amuzant?”
Eu: „Dle ofițer Tapse, vă notați glumele mele în dosar.
Strict vorbind…
e încălcarea copyrightului.”
Și râde.
Zice: „Tu glumești despre orice?” Eu: „Dacă îmi permiteți.”
„Promit că, atunci când scriu gluma, eu voi fi poanta de la final.”
„Și eu?” „Dvs. veți fi un fapt irefutabil.”
„Vă rog, domnule…”
„Nu voi uita niciodată asta. Mulțumesc.”
„Să mă faci să arăt bine.”
„O să vă fac ca pe un dumnezeu.”
„Hai, du-te!”
„Ești mulțumit?”
Vreau să fac asta înainte să plecăm, fiindcă…
mi s-a cerut.
Viața… e verticală.
Subtitrarea: Nicu Teodorescu