Downloaded from YTS.BZ
Official YIFY movies site: YTS.BZ
Добър ден. - Добър ден.
Започва още един приятен ден в ефир.
Ако още не сте излезли от вкъщи,
като го направите, бързо ще разберете,
че е било по-добре да си останете у дома.
Ето една песен, която ще ви стопли сърцето,
докато тялото ви мръзне.
Музика!
В И Т Р И В А Л
Здравей, Стибел.
Февруари
Катрин! - Кати!
Как си? - Добре.
Отдавна не сме се виждали.
И ти ли дойде за Кристиан? - Да.
Каква история...
Не мога да повярвам. - Много е тъжно.
А и децата... - Не знам какво му е станало.
Няма обяснение. Наистина е ужасно.
Яник, обажда се Пиер Бастен.
С Бенжамен сме при църквата.
Пак го направиха - нарисували са един огромен на вратата.
Свободен ли си в момента?
До колко време ще си тук?
Чудесно. Утре е погребението на Кристиан.
Ще е добре да го изтрием.
Благодаря, до скоро.
Чух се с Яник, той идва. - Супер.
Събра ли информация? - Записах всичко.
Видя ли нещо? - Не. А и църквата няма камера.
А съседите?
Пиер, Бенжамен! Какво ви води тук? - Ела да видиш.
Как може такова нещо! Видяхте ли какво става?
Вече нашариха вътре. - Да, видяхме.
Същият човек е, нарисувал е същото. - Със сигурност е същият.
Какво нещо... - Още не сме го пипнали.
Здравей, Уили. - Беноа! Здравей
Видя ли това? Бесен съм! - Сигурно.
Не може така! - Ще дойдат да го изтрият.
Яник ще го изтрие.
Докато дойде, по-добре да го покрием.
Не можем да го оставим така, ще има погребение.
Като дойде свещеникът, който е по-католик от папата,
като види това, ще припадне.
Ще обиколим, може още да е наблизо.
Добре. Благодаря ви.
До скоро. - До скоро.
Не е истина!
На вратата! Лудница!
Все по-големи ли ще ги рисува? На вратата на църквата?!
Следващият в участъка ли ще цъфне? - Ще се появи в участъка!
Уили и Беноа... - Няма да се възстановят от това.
Ще го сънуват със седмици. - Ще имат сексуални кошмари.
Познато ли ти е? Страхотна е!
Не, със запушен нос съм.
Нищо ли не усещаш? Постоянно си със запушен нос!
Не мирише ли на ванилия?
Хаванска пура.
Хаванска пура! Откъде я купи? От Куба?
От магазина.
Докторът ми каза да си почивам.
И аз бих искал да си почина, но той все ме вика за помощ...
Това се нарича "делегиране".
Нищо не може да направи сам. - Внимавайте, патрулът.
Какво става? - Господа.
Добър ден, г-да полицаи.
Ан-Мари, приятелката на майка ти. - Ан-Мари?
Живее малко по-надолу. - Не се сещам.
Болна е от левкемия. - От какво?
От левкемия. Сестра й е забелязала. Ан-Мари паднала на стълбите.
Не можела да стои права. Отишла на лекар.
Мъжът й има белег на врата... - Да?
Той пък е с рак на кожата. - По дяволите.
Всички са болни от рак. - Да.
Сега, след като Кристиан се самоуби,
си мислим, че всички се самоубиват
и че никой не умира от болест.
Не разбирам - тя починала ли е, или не?
Не, просто давам подробности. - Ясно...
Не знаеш ли нещо за секс графитите, които се появяват?
Във Витривал. - Видях ги. Реших, че е турчето.
Но той не е във Витривал, така че не е той.
Къде е? - Шести клас са на екскурзия.
Не е във Витривал. Тръгнаха с ентусиазъм.
Стояха три часа на бензиностанцията.
Децата били толкова немирни, че като пристигнали,
г-жа Мари се разплакала, докато играела бадминтон с тях.
Значи всичко е наред. - Донякъде...
Добре, тръгваме. - Благодаря.
Господа рибари... - Приятно патрулиране.
Поздрав от Батист от заведението за картофки "Реноме" във Витривал.
Той поздравява своите клиенти... - Здравейте!
Поздравът е и за приятелите му, и за родителите му - Вероник и Люк.
Какво има? - Какво е това?
Сандвич. - Приятел...
Вкусно е. - Шунка и конфитюр не се смесват.
Отвратително е. - Старите макарони не са ли гадни?
Нови са. - От онзиден са.
Не е вярно. - Вярно е.
Катрин от Витривал си е изгубила шала на цветя
и моли нашите слушатели да се молят на свети Антоний
да й помогне да намери въпросния шал.
Благодарим от нейно име.
Днес е рожденият ден на Луиз от Витривал -
нашата любима барабанистка.
Като си тръгна вечер от тук, е тъмно като в рог.
Добре... - Никой нищо ли не е видял?
За какво става дума?
За секс графитите във Витривал.
Нищо ли не сте видели? - Появяват се навсякъде.
Няма ли камери? - Не рисува в обсега на камерите.
Хитър е, застава така, че да не се вижда.
А ако поставите камери на стратегически места?
Ще е нарушение на личната неприкосновеност.
И кои ще са тези "стратегически места"?
Къде да сложим камерите?
Как да отгатнем къде ще рисува?
Така е. - А турчето?
Вече разпитахме за него - на екскурзия е.
Някой друг рисува графитите. - Не може да е той.
А дигиталните отпечатъци?
Бернадет, не сме в някоя американска кримка.
Сложно е. Не разполагаме с такива средства.
Ще е трудно. - Само ние двамата сме.
Трябва да го хванете на местопрестъплението.
Всички трябва да си отварят очите, само така ще го хванем.
Мислите ли, че възрастен би направил това?
Ще се изненадате... - Трябва да не е наред.
... какви неща правят хората.
Това е жалко. - Днешните младежи...
Не са това, което бяха.
Все пак е странно. - Да.
Днес едва ли ще напреднете много. - Не се знае.
Нещо за повдигане на настроението? Кока-кола?
Да, на работа сме. - Да, благодаря.
Благодаря. Чао.
Нат?
Скъпа, вкъщи ли си?
Скъпи! - Скъпа!
Измазах стените в пералното. - Как си, скъпа?
Ти как си? - Добре.
Ще видиш, изглежда страхотно.
Права си. - Нали?
Гледах няколко видеа онлайн, добавих вода...
Виж разликата спрямо първите опити. - Да...
Изхвърлянето на боклуци е забранено
Мислите ни са със семейството на Кристиан
в този тъжен за тях ден.
И ето едно напомняне.
Големият огън във Витривал ще бъде запален на 25 февруари
от последните младоженци в града в 8 ч. вечерта...
Пак ли?! Колко пъти и на какъв език да ти казваме
да не палиш огън на 100 метра от къщите?
"Здравей, татко." Здравей, скъпи племеннико.
Досадно е. Идваме за 10-и или за 20-и път.
Как да говорим с теб? - Това не е нищо.
Видяхме дима от дома на Бенжамен!
Много сме снизходителни.
Не преча на никого.
Ще викнем колегите и ще видиш какво ще стане.
Евентуалният дим отива към гората. - Какъв "евентуален дим"?
Прекалено добри сме, Пиер. - Мама ще се радва,
че парите за почивката са отишли заради твоя огън.
Не сме глупаци. Поставяш ни в трудно положение.
Не мислиш за нас. - Като правим забележки на другите,
те ще кажат: "Щом баща ти не плаща глоба, нас защо ни глобяваш?".
Погребват Кристиан.
Бият камбаната и защото е починал, и за погребението?
Камбаната винаги бие два пъти.
Във Витривал камбаната винаги бие, когато някой умре.
Портфейлът ти ще пострада така. - Стига, стига.
Като си тръгнем, не започвай пак. Познавам те.
Не може ли да говориш с него, за да не идваме постоянно?
Какво искаш да направя? - Тук си, виждаш какво прави.
Убеди го да не пали огън. - Мислиш ли, че има полза?
Вие идвате, говорим с него, но нищо не се променя.
Не мога да го дебна по цял ден.
Сега си тук. - Не го дебна, правя други неща.
Да, биеш барабана. - Да, и какъв е проблемът?
Защо не се занимавате с нещо друго, вместо да ми досаждате?
Честно... - Здравейте, момчета.
И ти не му казваш нищо. - Виж...
Възрастен човек е, прави каквото иска.
Парите за почивката ще отидат за глобата.
Чуй се само как й говориш! - Това е истината.
Всяка седмица ни се обаждат.
Кой? Роднините? Или от училището? - Звънят хора, които се притесняват.
Стига...
Бернар, Жан, обядът е готов. - Идваме.
Здравейте, г-н Де Билдерлинг. - Здравей, Жан-Франсоа.
Как сте? - Много добре, а ти?
Бива.
Ще ви задам традиционния въпрос: "Какво ново във Витривал?"
Във Витривал всичко е наред.
Нашите граждани, както и аз, се радваме на хубавото време,
което ни позволява да се срещаме по улиците на красивото ни градче.
Тези споделени моменти са много ценни за нас.
И все пак понякога чувам оплаквания.
"О, не! Пак ли ремонт!"
Разбирам раздразнението ви.
Понякога дори го споделям.
Но ще ви помоля да бъдете търпеливи.
Да мислим позитивно и да приемем тези неудобства,
защото те ще доведат до значително подобряване живота ни.
Не мога да отговоря изчерпателно на въпроса ви,
без да спомена здравето.
Ще ви дам един съвет - грижете се за себе си и за близките си.
При нужда, отидете на лекар. Не чакайте да стане късно.
Превенцията е решаваща.
Благодаря. Има един въпрос, който може би ще ви ядоса.
Графитите. - Няма въпрос, който да ме ядоса.
Ще бъда категоричен - всякакви графити са недопустими.
Напоследък няколко души изрисуваха сградите с графити.
Всички сме ги виждали - те замърсяват града
и влошават качеството на живот.
Отговорните за това трябва да бъдат наказани.
Полицията, която поздравявам, ще се погрижи за това.
Радвам се да чуя това. До скоро, ще се видим другия месец.
Благодаря, Жан-Франсоа. До скоро.
Драги слушатели, ще се върнем след рекламите.
Здравей, бабо.
Здравей. - Здравейте.
Как си? - Добре.
Притесняваме ли те? - Не, не.
Никого ли не видя?
Има графити със сексуален характер.
Тук... - На автобусната спирка.
Решихме да те попитаме дали не си видяла нещо необичайно.
Не? - Не.
Нищо специално? - Освен това...
Като погледна, е вече късно. Винаги пристигам късно.
Веднъж ме попитаха:
"Видя ли хората, които се разхождаха там?".
Може и да е имало хора, но аз не съм ги видяла.
Добре. - Няма проблем.
Нещо интересно? - Не.
В добро здраве ли си? - Да.
Чудесно. - Добре ли се чувстваш?
И двамата сте с хубави зъби.
Така ли? - Ходите на зъболекар.
Много хубаво. Не правите като мен.
Моите са по-хубави. Той не ги мие много често.
Мия ги всеки ден. - Разбира се!
Чии зъби ти харесват повече - неговите или моите?
Я да видя... - Моите са идеални.
И на двамата са хубави.
Ще взема бонбон. Заради кариесите. - Да, заради кариесите!
Усмихва се, но може да ги изхаби по-бързо.
И аз така мисля. Аз си пазя зъбите.
Често старите хора ядат сладко тайно.
Защо ли? - Ти не се крий.
Ако ти се прияде бисквита, си вземи.
Никой ли не е идвал днес?
По-рано дойдоха няколко деца.
Тук си представям офис.
Твоят офис. - Да.
С голям прозорец? - Да.
Защото е много важно да се работи на светло.
Тук е работилницата.
Моята работилница. - Да.
Тя е много важна за теб. - С голям прозорец.
Не, това е гаражна врата.
Защо няма прозорец за мен? - Има един малък.
Прекалено малък е.
Може да го направим по-голям, ако искаш.
Харесва ли ти така? - Харесва ми, да.
Ние... - Това е голям ремонт.
И...
Ясно е, че няма скоро да напуснем дома на нашите.
Имаме време.
Не бързаме.
Не бързаш ли да живееш с мен?
Ще си дойдеш ли довечера? - Мама е приготвила вечеря.
Ела и ти, ако искаш.
И майка ми е приготвила вечеря.
Ще те закарам.
Става.
Здравей, Жани. Как си? - Здравей, а ти?
Приятели! - Здравейте!
... три и четири!
Винаги сме изпълнявали само припева.
Да, само припева. - Добре.
Да изпеем припева още веднъж и приключваме с репетицията.
Стига, деца! Вървете да седнете, докато говоря с Бенжамен и Пиер.
Развълнувани са. Рисуват по стените на душ кабината.
Сещаш се... - Да.
Не съм видяла нищо необичайно. - Никой ли? Дори в квартала?
Не съм чула нищо. Спим на затворени прозорци.
Не знам нищо. Освен...
Жермен. Странен е. - Жермен Титьо?
Напоследък ми се вижда странен.
Не поздравява, затворен е... - Той е тийнейджър.
Патрулираме по тази улица. - Обикновено е по-весел с нас.
Ще говорим с всички. - Не казвайте, че съм ви пратила аз.
"Полин каза, че напоследък си странен."
Жюлия, оставям те. Не върши погром. - Добре.
Не "прави" погром. - Ще си стоиш в стаята.
Елате да кажете "довиждане".
Чао, приятелчета.
До скоро. Приятно прекарване на карнавала.
Може да помахате на прозореца. После приберете костюмите.
Приятна работа. Чао.
Минута и 42 секунди! Браво, Жермен! - Това е рекорд!
Супер! - Не е зле.
Как си, Жермен? - Добре, а вие?
Добре. - Как е в училище?
Както обикновено.
Само за това ли дойдохте - да попитате как е Жермен?
Мислите, че аз съм правил графитите?
Нещо такова. - Не съм аз.
Наистина ли затова сте тук?
Десет пъти ви се обаждах,
защото онзи глупак пали огньове от сутрин до вечер
и като отворя прозорците, вони в цялата къща!
Миналата седмица бях болна.
Бях с бронхит, не можех да дишам от дима.
Излях една кофа с вода върху огъня, а той ми се изсмя в лицето!
Писна ми! - Този глупак да не е брат ти?
На мен ми е баща. Какво искаш да направим?
Не е толкова лесно.
Между чука и наковалнята сме.
Идвахме в началото на седмицата, успокоихме положението.
Казахме, че другия път ще пратим колегите
и че глобата ще бъде по-голяма. Какво повече да направим?
Казвате, че предприемате действия, но в крайна сметка не правите нищо.
Жермен, потвърждаваш ли,
че нямаш нищо общо със сексуалните графити?
Честна дума. - Разбира се, че няма нищо общо.
Добре тогава. - Добре.
Нищо лично. Длъжни сме да попитаме, това ни е работата.
Превенцията е решаваща, както се казва.
Ще тръгваме. - До скоро.
Минете през кухнята, има тарт с ябълки.
Благодаря.
Изглежда добре. - Стените са много хубави.
Началото беше трудно. Никога не бях правила това преди.
Не бях наясно с техниката.
Каква е мазилката? - За мазе.
Нужни са 2000 л вода, трябва да я сменяш всяка седмица.
Във Финландия и Норвегия имат изворна вода.
Така пестят вода.
Може наоколо да построиш малка тераса.
Това е само началото.
После ще мисля за околното оформление.
Поставя каруцата пред коня. - Защо?
Имаш скандинавска баня, а още нямаш къща.
Банята е допълнително.
Хубаво е.
Птиците пеят...
За Батист е. - Да.
Все пак е странно, че се е обесил там.
Защо? - Не знам...
Там работеше. Не го е обмислял.
Вече никой няма да яде картофки там. - Защо?
Няма да отидеш на място, където някой се е обесил.
Ако в някоя къща е умрял някой, цената й пада.
Да, но пак ще се продаде.
Дори някой да е умрял в някой ресторант,
пак ще ходиш там.
При самоубийство... Не знаем как живеят хората.
Не се ли возиш с влак? - Мястото вече е опетнено.
Не се ли возиш с влак? Не караш ли кола?
Има толкова катастрофи. Някои нарочно се забиват в дървета.
Други скачат от мост.
Може би точно на това място е станало убийство.
Тук?! - Ако са се стреляли през войната?
Или може някой да се е обесил на това дърво.
Всяко място е опетнено. Ще спреш да излизаш от дома си ли?
Не, нали? - Прав си.
По-добре да не мислим за това.
Екипът на радио "Вестоносец", както и всички наши слушатели,
изказват искрени съболезнования на близките на Батист от Витривал.
Всички го познавахме - сервирал е стотици, ако не и хиляди
порции пържени картофи в "Реноме".
Неговата смърт оставя празнота във Витривал,
но всеки сам избира своя път и трябва да уважаваме избора му.
Пускаме малко музика, която се надявам да успокои сърцата ни.
Преди 40 години го запалихме ние. - Вярно е.
Донесе ни късмет. - Последни ли се оженихте?
Ние не се оженихме последни. - Искаше ми се да го запалим.
Трябваше да се ожените по-късно. - Кой от семейството го е палил?
Мари и Флоран. - Да.
Огънят ни се отразява добре.
Сближава ни. - Люти ми на очите.
Тази година е горещо до огъня. - Люти ми.
Горещо ли ти е? - Люти ли ти?
Затвори очи. - Покрий ги.
Жена ти какво пие? - Пие колкото може.
Чувстваше се добре, живееше добре. Никога не би се самоубил.
Не знаем какво им е на хората. - Така е.
Все пак е много изненадващо.
Не мислиш ли? Няма ли да има разследване?
И да има разследване,
нищо не ни кара да подозираме, че става дума за убийство.
Беше самоубийство.
Разочарована съм.
Юни
Какво правиш? Прибирай се!
Нарушаваш обществения ред!
По дяволите! Тя сериозно ли?
Стига толкова! Престани!
Прибирай се, Луиз!
Имаме и друга работа!
Здравей, Жан. Бернар.
Какво е станало? - Ела да видиш.
Тук ли? - Да, виси на онзи пирон.
Чичо, ти кога дойде? Колко време преди Жан?
Може би 3-4 минути преди него. Слизах с трактора.
Чух шум. После видях ремъка, но не разбрах какво става.
Излязох на пътя, но не видях никого.
Тогава дойде Жан. Той ви се обади.
Как чу шум, докато беше на трактора?
Знам, че е странно, но чух шум.
Добре... Жан, ти не трябва ли да си на работа?
Свърших по-рано. Щяхме да работим в сервиза.
Тръгнах да го търся и дойдох тук. - Добре.
Абсолютно нищо ли не видя? - Абсолютно нищо.
Дори огледах храстите зад дърветата. Нямаше нищо, никакви следи.
Няма логика да идваш да се бесиш в частен имот.
Като се обеси тук, се озоваваме с труп в имота.
Какво ще правим тогава?
Татко не искаше да ви викаме, но предвид всичко, което се случва,
така е по-добре за разследването ви. Но какво щяхме да правим с трупа?
Ако го бях видял, щях да го гръмна, и толкова.
Това не е решение. Щяхме да те пратим в затвора.
Не знаем какво им е на хората. Може да се чувстват зле...
Леля Кати нищо ли не е видяла?
Тя е в Киншаса по работа. Замина преди седмица.
Сами сме.
Това щеше да е шестото самоубийство. Не си ли задавате въпроси?
Пет самоубийства за три месеца... Това не ви ли притеснява?
Жан, те са полицаи, не са менталисти.
Задаваме си въпроси, но какво можем да направим?
Ние не можем да взимаме решения за живота на хората.
Да... - Не сме психолози.
Да, така е.
Ще пообиколим. Може да видим нещо или някого.
А ти, Жан, по-спокойно.
Предотвратили сте едно самоубийство.
Ако не е отишъл да се обеси другаде. - Така е.
След смъртта на Жан-Франсоа радио "Вестоносец" спря излъчване...
Няма нищо съществено, освен че вие двамата сте безполезни.
Стига... - Не ви упреквам.
На челото на хората не пише, че смятат да се самоубият.
Това ме накара да се замисля. - За какво?
Имам някои наблюдения. - Забелязахме.
В този бележник съм записвал движението на хората в града
и най-вече психическото им състояние.
Зеленото е "добро", оранжевото - "средно добро",
червеното - "много лошо". Ако са с кола, е трудно да ги познаеш,
но като минат няколко пъти, се досещаш кой е зад волана.
Направих обобщителна таблица
с психическото състояние на всеки.
И кой е в червено?
Чичо Бернар. - Ако Жан не се бе прибрал по-рано,
той щеше да се самоубие. - Не...
Да. Просто е.
И петимата, които се самоубиха, бяха в червено.
Кристиан, Батист,
Стефан, Мишел и Жан-Франсоа от радиото.
В червено. Самоубийства.
Добре си го направил, но това не е доказателство.
Но е добър показател.
Да, на твоята субективност.
Субективността ми е съвсем обективна.
Ти не си гений, но брат ми е различен.
Бъди мил с Бенжамен. - Не съм лош.
Знаете, че добре познавам градчето. - Не казваме обратното.
Но това не означава... - Какво? Всичко е тук.
16 ч. е, гладен съм.
Тръгвайте, обичам да ям сам.
Няма да ви задържам.
Като приключа, ще продължа да отбелязвам наблюденията си.
Всички, които са в червено, ще гушнат букета.
Благодаря за информацията.
Пиер, не се карай с Луиз тази вечер. На мама и татко им писна.
Приятен ден. - До скоро.
Бенжамен... - Какво?
Видя ли какво пишеше за Нат? - Да, пълни глупости.
Брат ти говори глупости. Не вярвай на всичко, което казва.
"Смръщени вежди"! Когато кара и е под стрес, е нормално!
Това не означава, че ще се хвърли от някой мост.
Ти я познаваш по-добре от него. - Разбира се!
Това с веждите й е навик.
Ти пък постоянно се прозяваш. И да вали, и да духа,
и да си уморен, и да не си, се прозяваш.
Да не го обсъждаме повече.
В бележника видя ли други имена?
Няколко, но се съсредоточих върху Бернар.
Струва ми се странно.
Странно е, но не е невъзможно. - Така е.
При теб всичко е наред, в зелено си. - Много ясно.
Но твоето име не го видях. - Аз също.
Може да е на друга страница.
Дано не съм в червено.
Само ти знаеш това.
Така е.
Да! - Ние сме!
Здравейте. - Здравей, Катрин.
Как си, лельо? - Добре.
Вратата беше отворена - решихме, че може да са крадци.
Когато има смъртен случай... - Навъртат се лешояди.
Пъпките ти се скриват.
Не са пъпки. Добре съм.
Да ти помогнем? - Виж...
Правя всичко, без да бързам.
След като баба ти влезе в болница, стана малко сложно.
На 92 г... - Да.
Другите не ти ли помагат?
Всеки следва собственото си темпо.
Идвам с Иза от време на време, плачем по малко...
Опитваме се да изчистим къщата.
Вече махнахме някои неща.
Ще махнем и пианото. Сестра ти ще го вземе.
Барабанът не й ли стига?
Не, явно барабанът не й е достатъчен.
Хубаво е, че остава в семейството.
Така е.
Паркомясто на кмета
Добре.
Ще уведомя полицията и ще ви се обадя.
Трябва да затворя, полицията е тук.
Благодаря за помощта. До скоро.
Как върви, момчета? Пиер... - Не, благодаря.
Той не обича. - Теб няма нужда да те питам.
Правим каквото можем, но с тези самоубийства...
Държим се. - Надявам се.
В тази връзка, получих листовки...
... от "S.O.S. Самоубийство".
Би било добре да ги раздадете на хората.
Съдържат информация и интересни неща, свързани със самоубийството.
Лор, искам да ги качиш на фейсбук страницата на града -
така информацията ще бъде достъпна.
Добре. - Благодаря.
Не можем да обикаляме и да раздаваме листовки на всеки, когото видим.
Не на всеки.
Само на тези, които проявяват интерес.
Както казвам винаги, вашата задача е превенцията.
Превенцията е решаваща.
С хората трудно се говори на тази тема.
"Гаетан, виждаш ми се блед. Ето ти листовка за самоубийството."
Трябва да спрем да го приемаме за нещо срамно.
Трябва да можем да кажем: "Тревожа се, не изглеждаш добре".
Мисля, че това е ваша работа.
Докъде стигнахте с разследването на проявите на вандализъм?
За пишките? - За фалосите.
Имаме група от четирима старци,
които обикалят и ни докладват за това, което виждат.
Срещал ли си ги? - Още не, но идеята е добра.
Това е гражданска инициатива, изгражда социални връзки.
Трябва ясно да им обясните, че става дума за превенция.
Трябва да внимават и да не се излагат на опасност.
Това е много важно. Разчитам на вас.
Казахме също, че ще обсъдим проекта "По-зелен Витривал".
Има барбекю. Следете програмата ни. Гостува ни диджей Жюлиен.
И двата бара вече са отворени,
колелото на късмета, всичко.
Забавлявайте се, пийте. Слънчево е, трябва да пийнете.
После ще трябва да почистите. - Не!
Бенжамен, Пиер. - Здравейте, момчета.
Пиерет, Иза. Как сте? - Добре.
Кметът каза, че ви е дал листовки. Защо още не сме ги получили?
Сега започваме да ги раздаваме.
Не е лесно, не искаме да плашим хората.
Всички в града са уплашени. - Знаем. Както и да е, как сте?
Притеснявам се за Пиерет и Жермен.
Спокойно, мамо, не се тревожи. - Гаджето на Пиерет я заряза.
Добре ли си? - Да.
Изобщо не е добре. Разпада се.
Два дни преди изпитите. - Задник!
Притеснявам се, с всички тези самоубийства...
Шапката ми е добре. - Добре ли е?
Хубав съм. - Много е хубава.
Тук ли сте били? - Ами ти?
Откъде идваш? - От 2 часа се въртя в кръг.
Къде беше? - Обиколих целия Витривал и нищо!
И ние не намерихме нищо. - Приключих, писна ми от вас.
Прибирам се. - Как може?!
Що за нахалство да ни оставяш така!
Прибирам се. Мислех, че с вас ще е забавно.
Обаче ми е досадно. - Защо не дойде с нас?
Къде отиваш, Ноел? Върни се! - Край!
Върни жилетката. - С удоволствие.
Внимателно. Благодаря.
Връщам ви жилетката! Чао, приятели!
Отцепник! - Довиждане!
Прав ти път! - Довиждане.
До скоро.
Това не е хубаво. - Не, не е хубаво.
Колко е слънчево!
Ще се разходим ли?
Бенжамен е ранобуден.
Какво има?
Много умно!
Искате ли гофрети? - Не, благодаря.
Това мачете е страхотно.
Бернар винаги е искал мачете от Конго.
Аз му донесох две.
Страхотно е.
Лельо Кати, мислиш ли, че Бернар е добре напоследък?
Не, изобщо.
Защо го казваш? - Сигурна съм, че лъже.
Лъже! Той се е опитал да се самоубие в хангара.
Не преувеличаваш ли? - Той има причини да се чувства зле.
Откакто баба почина, не е добре.
Има проблеми със здравето.
В сервиза имат куп клиенти, не могат да се справят.
На клиентите им писна и се оплакват. Разбирам ги.
Мислиш ли, че това му тежи?
Разбира се, и на мен ми тежи.
Сякаш живея с призраци.
На вечеря или съм съвсем сама,
или двамата си говорят за коли.
Писна ми. - Ти имаш нагласа на победител.
Да, но...
Мислиш ли, че трябва да му кажем да отиде на психиатър?
Не е чак толкова зле. - Каза, че е искал да се самоубие.
Само предполагам.
Виж...
Да сменим темата.
Пиер, как върви подготовката за пътуването?
Трябва да се науча да говоря правилно английски.
Къде отивате? - В САЩ, у семейството на Елизабет.
Остави ме да говоря!
Отиваме в Канзас, в приемното й семейство.
Супер.
Как беше в Конго? - Много хубаво.
Запознах се с колегите, с които работя от 20 г.
Наистина беше много хубаво. - Супер.
Посетихме и резервата "Бонобо".
На хубаво място ли отседна?
Да, в резиденцията на шефа. Беше наистина много хубаво.
Там има голяма разлика между богати и бедни.
Може да се каже, че бях от привилегированите.
Мамо... - Да?
Дали не е, защото си в бригадата против графитите?
Да, мисля, че определено е лична атака.
Разкарай се! Вбесяваш ме!
Досаждаш на всички!
Луиз!
Ти сериозно ли? - Какво? Къде е Пиер?
Жером, какво става?
Виж ти, Бенжамен! Пиер, разбира се, го няма!
За другите няма проблем, но като е за сестра му, го няма!
Какво става?
От месеци бие този барабан! Все едно ме рита по топките!
Скъпоценните му топки!
"Злото момиче ме рита по топките!"
Ще сваля кожата от топките ти и ще я опъна на барабана!
Чу ли я? По дяволите!
И аз мога да ти сменя физиономията! Мръсна лесбийка!
Мръсна лесбийка, а? Давай, вкарай и малко хомофобия!
Стига, престанете!
По дяволите!
Ела тук да поговорим.
Няма да се доближа до вас. Вие сте комбина.
Всички сте роднини!
Защо да не свири?
Знаеш защо! - Защото нямам топки!
Лудница... Никой не отстъпва.
Остави, той е малоумен.
Махам се! Печелиш, задник! - И не се връщай, глупачке!
Жером, какво ти става?
Бие този барабан от месеци, не издържам вече.
Искаш ли да дойда при теб? - Остави ме, искам да бъда сам.
Луиз, прекаляваш.
Трябва да спреш. Другия път ще трябва да те глобя.
Добре че брат ти го няма. - Един фрустриран мъж по-малко.
Не обиждай. Аз не съм те обидил.
Не може да свириш на парада, защото си жена.
Знаеш, че винаги съм искала да свиря в оркестъра.
Научих се да бия барабана - трябва да е достатъчно, но не е.
Винаги е било така - жените не може да бият барабана на парада.
Несправедливо е, но вие не искате да го промените.
Кои "ние"?
Ако толкова искаш да свириш на барабан,
може да създадеш женски оркестър.
Каква е тази логика? За какво ми е да създавам оркестър?
Вече има, бих могла да свиря в него, но не!
Супер несправедливо е! - Животът е несправедлив.
Но няма да решиш проблема, като тормозиш Жером.
Разбираш ли?
"Витри 1" вика "Синам". Край.
"Синам" слуша.
Проблемът с нарушаването на обществения ред
на ул. "Мазуи" 64 е разрешен.
След смъртта на Жан-Франсоа...
По дяволите! Опитах се да ги обгазя, но не стана.
Добре...
Трябва просто да ги гръмна.
Ще се вдигне шум. - На съседите няма да им хареса.
Може да взема въздушната пушка.
Това ще ги зашемети и ще ги довърша с лопата.
Все едно... Знаеш ли какво?
Иска ми се да си купя сокол.
Ще му вдигна един стълб там.
Той ще ги хваща.
Ще ги яде.
Но на Нат идеята не й допада. - Сигурно.
Със сигурност ще се грижа добре за него.
Ще го глезя.
У вас няма ли плъхове? - Не... Елизабет беше обсебена.
Сложихме отрова навсякъде. Не са пипали храната.
Със сигурност има.
Ще видим.
Трябва да се защитиш.
Чу ли? - Не, аз съм глух.
Какво правиш? Остави го!
Остави го!
Научи се да се откъсваш от работата. - Прав си.
Иначе не му се вижда краят.
По дяволите! Не е истина! - Баща ми е.
Да? Ти ходи ли да видиш?
Самоубийство? - Стига...
Мислех, че се е хвърлил от моста с колата.
Не, прострелял се е в главата, паднал е и си е разбил черепа.
По дяволите... - Удвоил е шанса си за успех.
Шегуваш ли се? Ако някой мине през това време?
Ами ако е с децата си? - Той не е мислел за това.
Гадно е за неволните свидетели, но признай, че е ефективно.
Пропуснах!
Удавянето. - Да.
Това е най-ужасният начин. Отнема време...
И страдаш. - И то много.
Според мен...
Отровната храна, защото отнема време,
или обесването.
Да. - Начините, които отнемат време,
всъщност не са самоубийство, а начин да си причиниш болка.
Но после умираш, значи е самоубийство.
Не искам да ме боли, преди да умра. - Да...
Вразумихте се.
Доста бързо размислихте.
Не си описал целия град. - Наблюдавам кръстовището.
За останалото ще си впрегнеш мозъка. Не съм менталист.
Някой друг знае ли за това? - Не.
Само Шарлот, но тя мисли, че съм луд.
Чувствам се като прокълнат поет, потънал в метафизични разсъждения,
а истината е, че няма нищо по-конкретно от това.
Ще видим. - Наред ли е всичко?
Много добре, г-н Франсоа Мирадор. - Така е по-добре.
Нещо друго? - Сигурно сте забелязали,
че Жюлиен, самоубиецът от моста, беше в червено.
Забелязахме. - Сигурно сте си казали,
че ако бяхте погледнали бележника ми по-рано,
можеше да го предотвратите. - Същото важи и за теб.
Това не е моя работа. - А наша ли е?
Стига сте си прехвърляли топката.
Трябва да работим заедно, иначе няма да се справим.
До скоро. - До скоро.
Шарлот... - Чао.
Мамка му, ти си в червено. - Не съм.
Честна дума, виж. - Не съм в червено.
Шегувам се, в зелено си.
Така или иначе, един ден всички ще умрем.
Добре го е измислил.
Ако се замислиш, всички сме малко или много в червено.
На философ ли се правиш? Говорим за самоубийство.
Ти ще се самоубиваш ли? Не! Завий наляво.
Ще спреш ли да ми даваш заповеди? - Не е заповед, указвам ти посоката.
Да не забрави да минеш през тоалетната?
На теб за нищо не ти пука. - Напротив, но какво да направя?
Такъв е животът. - Не може да говориш така.
Имаме шест самоубийства за три месеца. Не е случайно.
В главите на хората става нещо. Въпросът е социологичен.
Сега ще кажеш, че има конспирация. - За какво говориш?
Слава богу, че никой от роднините ни не е в червено.
Натали е в оранжево, но това не се брои.
Ами Бернар? Също и Симон. - Какво?
Симон, брат ти. - Глупости!
Мамка му...
Не бива да таиш всичко в себе си. - Така е...
С всички тези самоубийства, сме притеснени.
Ти си ми брат, негов братовчед си.
Държим на теб, може да говориш с нас.
Преди постоянно те виждахме навън.
На колело, с кола, излизаше за питие...
Сега никъде не те виждаме.
Не намирам свободно време.
Всичко наред ли е с момичетата?
Да, иска ми се да прекарвам повече време с тях.
Добре че Софи е тук. - С нея всичко наред ли е?
Да, но понякога се чудя дали няма да й е по-добре без мен.
Що за глупост е това? Ти сериозно ли?
Не знам...
Ако имаш черни мисли, не се страхувай, говори с нас.
Не, добре съм.
Сигурен ли си? - Да.
Раздаваме една листовка.
На хората често им е по-лесно да говорят с непознат.
Може да се обадиш, има безплатен денонощен номер.
Нямам нужда от това. - Дори да нямаш...
От това, което виждам... - Вземи я, не си длъжен да звъниш.
Добре, благодаря.
Ще се опитаме да идваме по-често. - Добре, благодаря.
Когато си готов, звънни. - Добре.
До скоро.
Мартин...
Малкия Пиер! - Как си, Мартин?
Добре, а ти? Бенжамен не е ли с теб? - Пак е у Ивет.
Пак е у Ивет... Момчето с плитките!
Ти го каза. - Вече не минавате оттук.
Не те виждам на прозореца. - Там съм, но ти не спираш.
Отиваш право при Франсоа. Явно клюките му са по-интересни.
Особено сега, когато е в отпуск по болест...
Сега има време за това. - Определено.
И все пак... - Определи ден и ще дойдем.
Трябва да определя ден, така ли?
Да се видим в понеделник. - В понеделник?
В 10 ч. Става ли? - Понеделник, в 10 ч.
Запомних. Така ще направим. - До понеделник.
До понеделник. - Чао, Пиер.
Чувствам се добре.
Аз също. Много добре.
Знаеш ли... - Какво?
Чувствам се добре и мисля, че сме късметлии.
Така е, не можем да се оплачем.
Не можем.
И...
Мисля, че няма да мога да науча
английски през следващите няколко месеца.
Пиер, ти говориш английски.
Да, но... Не знам...
Добре ли ти е така? - Да.
Шушу! Тук има член! - И е голям!
Много е голям! - Браво, Бернадет.
Ще кажа на Малкия Пиер.
Ало? Пиер и Бенжамен?
До залата сме. Намерихме още една рисунка на член.
Исках да ви уведомя. - Бернадет!
Какво има? - Намерих нещо!
Какво? - Спрей с боя в кофата за боклук.
Внимавай с отпечатъците. - Това се казва наглост!
Отпечатъците! - Вярно. Съжалявам.
Ще го сложа в плик. - Добре.
Шушу направи невероятно откритие.
Имаме следа! - Да.
Намери спрей с боя в боклука до будката за вестници.
Прибира го в найлонов плик.
Намерихме голям член на стената.
Много сме доволни. Имаме невероятна находка.
Тъжно е, че има членове навсякъде. - Чао!
Бернадет... - Ние продължаваме.
Мартин?
Ехо! Има ли някой?
Сигурно е отзад.
Ще погледна отвън.
Провери на горния етаж. Обикновено глади със слушалки.
Мартин?
Пиер!
Пиер! Ела!
По дяволите... - Не стой там!
Помогни ми. Едно, две, три.
Викни линейка. Кажи, че си е била инсулин.
"Витри 1" вика "Синам". Бързо, обадете се.
Щом сме се събрали тук днес, нека всички помислим за Мартин,
както и за всички скорошни смъртни случаи.
Мислите ни са със семействата. Споделяме болката им.
Въпреки всичко това ви желая чудесно прекарване на Петровден.
По мой сигнал... За стрелба!
Едно, две, три. Едно, две, три.
Октомври
Не си задаваш въпроси.
Щом трябва, ще се събори.
Но може би това е знак.
Знак?
Да, може да е знак.
Може би не знак, по-скоро възможност да преосмислим нещата,
да видим дали наистина искаме да живеем там.
Ако не живеем там, какво ще правим с тази къща? Никой няма да я купи.
Купихме къщата на цената на земята.
Ако я продадем, няма да спечелим, но няма и да загубим.
Как ще намерим къща?
Във всички къщи във Витривал е имало самоубийства.
Пиер! - Може да не живеем във Витривал.
Чакай. Какво правиш?
Бернадет, Ноел и Филип ровят в нашия боклук!
Ела! - Сега не съм на работа!
Виж... Оставям те, до скоро. - Какво правите в нашия боклук?
До скоро.
Дъщеря ни не рисува пишки със спрей! За разлика от твоята!
Дъщеря ми не рисува пишки!
Какво става тук? Откога ровите в боклука?
Проверяваме за нещо подозрително. - Защо ще има нещо подозрително?
Не го безпокойте, той звъни на Елизабет.
Стой тук, не го безпокой!
Отивам в банята. - Остави го. Слез.
Не съм настоявал. - Той спи. Писна му от теб.
Не съм настоявал! - Голям досадник си!
Пиер?
Пиер...
Пиер, да стрелям ли?
Пиер! Да стрелям ли?
Пиер, какво да правя? Да стрелям ли?
Здрасти, братле. Как си? - Добре, а ти?
Донесох ти мъфин. - Благодаря. С какво е?
С ром и ванилия. Ромът е няколко капки.
Супер. Приятен ден. - И на теб.
Симон добре ли е? - Да.
Но не е в най-добрата си форма.
Колко къщи в червено останаха? - Дванайсет.
Обичайните. - Добре, продължаваме.
Продължаваме.
Чувствам се супер. - Все така казваш.
Ти как се чувстваш, Пиер?
Малко уморен. - Той винаги е уморен.
Самоубийствата нищо не променят.
Ето, кръвното ти е по-ниско от обикновено.
90 на 60. Не го ли усещаш?
Понякога виждам звезди, но... - Трябва да внимаваш.
Пиеш ли достатъчно течности? - Да, пие кока-кола.
Кока-кола? Знаеш, че кока-колата е ужасна!
Трябва да пиеш 2 л вода на ден.
Дишай дълбоко.
Как сте у вас? - Добре.
Още сме в ремонт, но се нанесохме. Натали не е тук в момента...
На почивка ли е? - Не.
За известно време се премести при майка си.
Майка й беше болна, а и с тези самоубийства тук...
Всичко е наред.
Разбирам. Хайде, дишай дълбоко.
А у вас как е? Как е животът с Пол и Жани?
Гаетан, не сме тук да си говорим. На работа сме.
Моля те, успокой се.
Честна дума, тревожа се за вашето здраве.
Кръвното ти скача нагоре-надолу, блед си...
Бенжамен е по-едър, но по лицето му си личи.
И двамата ми се виждате много уморени.
Говорих с Фабрис. Съгласен е някой да ви замести.
Глупости. - Ти сам го каза, уморен си!
Трябват ти почивка и витамини!
Защо не и антидепресанти? Хайде, Пиер. Без почивка!
Вземете си личните карти. Поговорете с Фабрис.
Здравето ви е в риск. - Добре, добре.
Бъдете отговорни. Ако стане нещо, ще е по ваша вина.
Нямаме нужда от почивка. - Аз също ще нося вина.
Чудесна идея.
Ще дам и за майка ми. - Благодаря.
Какви цветя ще изберете? - Хризантеми.
Нещо просто. - Хризантемите винаги са хубави.
Ето. - Благодаря.
Ти добре ли си? - Сънувам много кошмари.
Какви кошмари? - Заради всичките самоубийства...
Нощес малкият Дамиен стоеше пред нас
и гледаше къщата с кръглите си очи.
Беше ужасно. - Не спиш спокойно.
Трябва да правиш дихателни упражнения.
Не съм убедена... - Отдавна ли си така?
Да, откакто спрях да работя.
Тогава се върни на работа. - Погрижи се за себе си.
Повтарящи се кошмари, умора... Това са тревожни сигнали.
В участъка вече има терапевт.
За всички, които се притесняват от самоубийствата.
Добре. - Или прави дихателни упражнения.
Има видеа в "Ютюб". - За това не знам...
И аз сънувах кошмари и ми помогна.
Какво е това, Пиер? - Събираме средства за самоубийците.
За Вси светии. - Ще взема пари.
Благодаря. - Хризантеми ли ще сложите?
Да. - Много хубаво.
Добре че сложихме душ с ефект на водопад.
Отпусна ме. Целият бях скован.
Напълно си заслужава цената.
Но онзи шум рано сутринта в градината ме изнерви.
Знам какво чух. Все едно, ще разбера какво е.
Всичко наред ли е с майка ти?
Тогава няма смисъл да ходиш.
Ако не можеш да й помогнеш дори за такива дребни неща...
Голяма работа си.
Добре дошла в реалния свят.
Човек не прави каквото си иска. И аз не правя каквото искам.
Не, не правя каквото искам.
Не, не правя това, което искам.
Добре, права си... Целувки.
Откога казваш "целувки"? - Само на Нат, за да е щастлива.
Остави това. Чу ли какво казах за шума в градината?
Точно за това мислех. Дали някой обикаля наоколо?
Не знам, може би е крадец, който оглежда...
Във всеки случай не мисля, че са животни.
Този шум е различен.
Не казах на Нат, за да не я тревожа, но спя с оръжие под възглавницата.
С пушката ли? - Не, с моя "Смит и Уесън".
Слагам го под възглавницата на Нат. Чуя ли шум, го вадя.
Странно. - Не е странно.
Познаваш ме, не се плаша лесно. Но това ме притеснява.
Още ли имаш каравана? - Да.
Ще прекарам няколко дни там. Ще наблюдавам заедно с теб.
Предвид атмосферата в градчето и работата ни,
не бива да рискуваме. - Сигурен ли си?
Ще остана няколко дни в караваната. - Прав си, по-добре да не рискуваме.
Добре, разбрахме се.
Да се отбием у чичо Бернар?
Знам, че вече не е в червено, но е добре да видим как е.
Да, но как ще обясним посещението си?
Не сте ли виждали колекцията му? - Не.
Не е колекция. Имам няколко химикалки "Бик", които харесвам.
Не е зле.
Добре ли си, Бернар? - И да, и не.
Какво става? - В емоционална спирала съм.
Но това не е ваша работа.
Говориш толкова изискано, скъпи. - Да.
Личи си, че ходи на терапия. - Не ходя на терапия!
Как върви строежът отзад? - Няма край.
Новите съседи ще ни съсипят живота.
Разгледах къщите онлайн - ужасно са грозни!
Ако можех, щях да им разбия главите с лопата.
Или щях да ги гръмна от прозорчето на банята. Бум и край!
Не може, това не е много законно.
По чаша шампанско?
Не, благодаря. - На работа сме, Кати.
Виждам, че ти се глезиш. - Естествено.
В петък сутрин чистя.
Сега си почивам.
Права си.
Чичо, звукът, който чуваме, е отпред.
Ела да видиш! Член!
Стара, при това.
Това не е ремонт на мотор, а археология!
Чудя се как Луиз е успяла да я нарисува.
Оставете я. Няма доказателства, че тя е правила другите.
Как е Луиз? Настани ли се?
Вече дори не живее във Витривал.
Той отказва да я посети. - Що за глупост? Защо?
На хората не им пука, че Луиз е рисувала графитите.
Някои не са доволни. - Това е срам за семейството.
Хората се ядосват, защото няма никакви санкции.
Ясно е, че няма да я гилотинират. - Няма доказателства.
Откакто се премести, няма графити, но и доказателства няма.
Продължавам да се чудя как го е направила.
Ако е била Луиз - ако е била тя, определено е много умна.
Защо не й се обадиш да я попиташ как го е направила?
Не! Освен това звукът идва от бронята.
Ама че тъпа ограда!
Мамка му! Досада!
По дяволите!
Това ме побърква.
Съжалявам за кучешката миризма, но почистих всичко.
Спокойно, не е толкова лошо.
Дано ти е добре тук.
Добре ли си?
Стига си ме питал, не и докато има самоубийства.
Казваме на хората да говорят, а ние правим точно обратното.
Виждам, че си на дъното. Имате проблем с къщата...
Добре съм.
Елизабет е в Канзас...
Не бъркай в раната.
Няма да ям кучета, котки и плъхове!
Казах ти, че вече няма плъхове. В някои страни ги ядат.
Вкусни са. - Радвам се за тях.
Обичам телешко, свинско, агнешко от време на време, пилешко...
Това ми стига.
Виж. - И дивечово месо.
То също е вкусно.
Има пълнолуние. - Добре ли си? Да не си върколак?
Не, аз съм стар вълк единак.
Стар вълк единак...
Не е точно така.
Имаш Нат, мен, семейството, родителите ти.
Нат може да не се върне, но не това ме натъжава.
Нашите все ми повтарят, че ще си остана сам.
Затова свикнах с идеята за стария вълк.
Звучи леко драматично.
Просто съм реалист. И ти нямаш нужда от Елизабет.
Имаш нужда от обич? Мама ли ти липсва?
Не. - Ето...
Нат ще се върне за рождения ти ден. - Не, няма.
Защо? - Бои се да остави
майка си сама в дома й.
Нат не е силна като мен.
Не би издържала дълго в хранителната верига.
Защо не доведеш майка й тук? - Исках да й направя гарсониера.
Но тя предпочита да си остане там - има навици, свикнала е със съседите.
Щеше да й е удобно в караваната. - Иска да си е вкъщи.
Освен това караваната е твоя. - "Моята" каравана...
Това е наблюдателният ми пост. - Точно така.
Няма да ме прецакаш.
Мамка му...
Мамка му. Искаш ли бинокъл или...
Или какво?
Пиер?
Пиер! - Чу ли нещо?
Фабрис се обади.
Самоубийство при вятърните турбини. - Кой?
От горе. - Кой?
Не знам. Отивам да тичам.
Колегите са го поели, не е нужно да ходим.
Оставих къщата отворена, ако искаш да вземеш душ или нещо друго.
Добре, благодаря. - Аз нищо не чух. А ти?
Не. - Ще говорим после.
Момчета, Бен е тук! Как си?
Как сте? - Добре.
Приключвате ли? - Да.
Влязъл е и се е качил догоре. От там скочи.
Покажи му снимката.
По дяволите! Знаете ли кой е?
Да, идентифицирането беше лесно.
Себастиен Брасьор. Познаваш ли го? - Мамка му... Познавам го.
Как е успял да влезе?
Не знам, няма следи от взлом.
Според мен е научил кода и се е промъкнал.
Когато се опитахме да го свалим, скочи пред нас.
По дяволите. Ще ви оставя да работите.
Ще се видим по-късно. - Чао.
Себастиен винаги е бил в зелено и въпреки това се самоуби.
Не че е толкова неочаквано... Можеше да го предвидим.
Защо не каза по-рано? - Винаги се сещаш след това.
Може би сме могли да видим знаците.
Нямаме кристална топка... - Това е, не сме екстрасенси.
После говорим за предупредителните знаци
10 г. след като войната е свършила.
Да...
Не сме екстрасенси.
Не! Започвам да губя търпение!
Спри.
Какво става тук? - Откраднаха ми скутера.
Той не е лъжец. - Шушу, забравили са пакет чипс.
И бутилка от безалкохолно. - Щяхме да ги вземем!
Стига! Нехранимайко! - А вие просто си мълчите?
Не им пука за града. - Стига! Достатъчно!
Върни му скутера. - Не!
Няма да го върна! Остави ме! - Върни му го!
Няма! - Хайде, стига!
Може да се приберете. Имаме номерата на родителите ви.
Изхвърлете това. - Довиждане.
Мама искаше да ви даде пари за самоубилите се.
Ще стигнем и до това. Благодаря.
Ами бутилката? - Стига с тази бутилка.
Себастиен току-що се самоуби, а вие сте обсебени от боклука!
"Обсебени"? - Да, а и се бяхме разбрали
да ни помогнете само за секс графитите.
Правилата бяха ясни - разхождате се и ни информирате, нищо повече.
Не предприемате никакви действия. Не е имало графити повече от месец!
И защо ли? - Имаш нещо да кажеш?
Не... - Във Витривал няма възпитани хора!
Чашата преля. Местната превантивна група е разформирована.
Не! - Напротив!
Отиваме в участъка. Не решавате вие.
В колата. Повече няма да плашите децата и да ровите в чуждия боклук.
Не разбирам. Себастиен винаги е бил в зелено, никога в червено.
Наистина не разбирам това самоубийство.
Писна ми, спирам.
Ако носи повече вреда, отколкото полза, спирам дотук.
Щом го чувстваш така...
Поне си знаеш границите. - Човешките граници, не моите.
Разбираме. Нали, Пиер? - Да.
Пак ще се отбиваме, дори да е за други неща.
Още не са ме погребали.
Имам нещо за вас. - Казвай.
Има нещо общо между всички хора, които се самоубиха.
Нямам предвид това, че са мъртви. - И какво е то?
Никой от мъжете нямаше деца.
Нито един. - Кристиан имаше близнаци.
Осиновени. Не се брои. - Жан-Франсоа от радиото
отгледа доведената си дъщеря.
Това не се брои.
А кое се брои? Отгледа я като собствена дъщеря.
Доста мислих.
Важно е дали са използвали собствените си сперматозоиди.
А какво да кажем за Мартин? - Нямам теория за жените.
Има само една жена, нямам възможност за анализ.
Помните ли пастета, който правеше за причастията?
Да. - Ако вие двамата не искате
да се хвърлите от вятърна турбина, вървете да посеете семената си.
Не се шегувай с това. - Изобщо не се шегувам.
Отпратихте жените си от Витривал, събрахте се да живеете заедно...
Хората говорят. - Пълни глупости!
Не сме ги "отпратили". - Не е моя работа.
С Шарлот направихме нужното.
Малко се тревожа за Луиз, но мисля, че е в безопасност.
Трябва да й отидеш на гости. Ще се зарадва.
Той не иска да напуска Витривал.
Ти си глупак. - Стига.
Нали си ми брат, обичам те.
И аз - теб. - Преча ли ви?
Не.
Седим си в тези столчета, не е зле.
Нали ти казвам...
До всички граждани на Витривал.
За мен е голяма радост да говоря пред вас днес
и да ви пожелая честит Ден на мъртвите.
Смъртта е безпощадна, но вие го знаете.
Тази година градът ни беше по-близо до нея от обикновено.
Беше много трудна година.
Но ритуални моменти като този ни напомнят,
че с всяка загуба идва и шансът за прераждане.
Честит Ден на мъртвите.
Приятно прекарване на Вси светии.
Погрижете се за себе си и за близките си,
за гробовете и за паметта на скъпите за вас хора.
Да ги честваме заедно.
Кураж, Витривал ще живее.
Добре ли беше? - Да.
Но може ли да правиш пауза между изреченията?
Добре, да го направим отново.
И спомени средствата, които Пиер и Бенжамен събраха
за жертвите на самоубийство. Инициативата е добра.
Добре, права си. Да го направим.
Пускам камерата. Ти си.
До всички жители на Витривал...
Бирата е много хубава. - И аз си мислех същото.
Идеалната доза...
Как е скандинавската баня?
Идеална.
Ще трябва да я източиш за зимата, нали?
Не ми напомняй. Чакам подходящия момент.
Температурата трябва да падне, но не прекалено.
Иначе помпата ще се развали, тръбите ще се спукат...
Трябва да се внимава. - Да.
Ако искаш, ще ти помогна. - Супер.
Сети ли се да вземеш от вашите нещо да отопляваш караваната?
Да, утре ще ходя при тях. - Не протакай.
Миналата зима с Нат умряхме от студ в караваната.
Сериозно? - Да.
Елизабет е зиморничава, нали? - Да.
Направи го за нея. Като се върне, нека да види,
че си подготвил уютно местенце за двама ви.
Да, ще бъде мило.
Когато Елизабет и Нат се върнат, ще е хубаво да си вземем почивка.
Нямам нищо против почивката.
Малка почивка...
Добре ни е тук. Няма от какво да се оплачем.
Добре ни е.
Превод ИЛИЯНА ЙОРДАНОВА
Филмът е обработен в ДОЛИ МЕДИЯ СТУДИО