Downloaded from YTS.BZ
Official YIFY movies site: YTS.BZ
- Dobrý den. - Dobrý den.
A na našich vlnách právě začíná další krásný den.
Takže jestli jste ještě nevyšli z domu,
velmi rychle si uvědomíte, že až to uděláte,
bylo vám mnohem lépe uvnitř.
A proto tu máme písničku, co vás zahřeje aspoň u srdce,
když už vás nezahřeje na těle.
Hudba!
Otvíráš okenice svého domu
Do nového rána...
Čau, Stibele.
ÚNOR
- Jé, Catherine! - Ahoj, Cathy.
- Ahoj. - Jak je?
- Jo, jde to. - Dlouho jsme se neviděly.
- Jdeš taky kvůli Christianovi? - No jo.
To je fakt hrůza.
- Nechápu to. - Je to tak smutné.
- A ty děti... - Nechápu, co to do něj vjelo, já...
Žádné vysvětlení... Je to fakt děs.
Zdravím, Yannicku. Tady Pierre Bastin.
Teď jsme s Benjaminem u kostela.
Už je to tu zas. Jeden obří je na dveřích.
Neměl bys náhodou čas?
Za jak dlouho bys mohl dorazit?
Tak to je super.
Zítra má Christian pohřeb. Bylo by fajn, kdyby to zmizelo.
Tak jo, zatím.
- Dobrý, Yannick přijede. - Paráda.
- Zapsal sis všechno? - Jo, zapsal.
- Našels něco? - Ne. Prý tu nikde nebyla kamera.
A sousedi taky nic?
Čau, Pierre, čau, Benjo. Co vy tady?
Pojďte mrknout.
To snad není pravda. Viděli jste to na hale?
- Další je na hale. - Jo, viděli.
- Je to ten samej. Stejnej tag. - Jo, to určitě.
- Určitě nějakej místní spratek. - Zatím se ho nepovedlo chytit.
Zdravím, otče.
- No ne! Zdravím. Viděls to? - No jo.
- Jsem fakt naštvanej. - No to ne.
- To není možný. - Už jsem volal Yannickovi, přijede.
Yannick to přijede vyčistit.
Ale prozatím to radši zakryjeme.
- Nemůžeme to tak nechat na pohřeb. - To ne.
Až dorazí kostelník, ten je papežštější než papež.
Jestli to uvidí, tak omdlí.
My to tady objedeme, třeba se tu ještě někde potuluje.
Dobře, díky. Díky, Benjo a Pierre.
- Tak zatím. - Zatím.
Co je tohle za úlet?
- A ještě na dveřích. - To je bordel.
To budou větší a větší? A rovnou na dveřích kostela?
Další bude na stanici?
Příště bude na dveřích stanice.
Willy a Benoît to už nedají.
- Bude se jim o tom zdát 14 dní. - Budou mít noční můry o sexu.
Cítíš to? Síla, co?
Ne, mám ucpanej nos.
- Nic? - Nic.
Ty máš furt ucpanej nos.
Nevoní to trochu po vanilce?
Havanský doutník.
Havanský doutník. Kdes to koupil?
Na Kubě?
- V obchodě, co myslíš? - Aha.
Doktor řekl, že mám odpočívat.
Rád bych odpočíval, ale pořád mi někdo volá o pomoc.
Tomu se říká "delegace".
- Sám nic nezvládne. - Bacha, strážníci.
- Co je novýho? - Dobrý den.
Dobrý den, páni strážníci.
Anne-Marie, kámoška tvojí mámy.
- Anne-Marie? - Jo, ta, co bydlela támhle.
To mi nic neříká.
- Má leukémii. - Cože?
Leukémie.
Přišla na to její ségra. Ze schodů se sunula po zadku.
Už se neudržela na nohou, tak šla k doktorovi.
- Její manžel, ten s tím flekem na krku. - Jo?
- Má rakovinu kůže. - Hrůza.
- Dneska má rakovinu každej. - No jo.
Ale po tý Christianově sebevraždě
si lidi myslí, že se už jen páchají sebevraždy,
že se na nemoci už neumírá.
Tak já to nechápu, zemřela, nebo ne?
- Ne, neumřela. Jen ti to popisuju. - Jo, aha.
Nevíš něco o těch sexuálních grafity, co jsou teď všude možně?
Ve Vitrivalu.
Něco jsem viděl. Myslel jsem, že to byl ten mladej Turek.
Ale teď není ve Vitrivalu, takže ten to nebyl.
- A kde je? - Na škole v přírodě.
- Šesťáci jsou na škole v přírodě. - Aha.
Takže není ve Vitrivalu.
Měli fakt divokej odjezd. Trčeli tři hodiny na benzínce.
A když tam dorazili, byly ty děcka tak nezvladatelný...
Jejich učitelka Marie, co s dětmi hrála badminton,
se zhroutila.
- Ty jo. - Tak to je dobrý.
Dá se to tak říct.
- Tak my jdeme. - Mějte se, díky.
- Zdravím, rybáři. - Mějte pěknou službu.
Polib mě, než mě to zabije
Už nikdy nebudem spolu tančit
Píseň na přání od Baptiste
z hranolkárny La Renommée ve Vitrivalu.
Zdraví všechny své zákazníky...
- Nazdar, chlapi. Ahoj. - Zdravím.
...a také své přátele a rodiče, Véronique a Luca.
Co to máš?
- Sendvič. - Ty vole...
- Je to dobrý. - Šunka se s marmeládou nejí.
- To je hnus. - A tvoje starý těstoviny?
Jsou čerstvý.
- Jsou z předvčerejška. - To ne.
Máme prosbu od Catherine.
Catherine z Vitrivalu ztratila květovaný šátek
a prosí naše posluchače, aby se pomodlili ke svatému Antonínovi,
ať jí ho pomůže najít.
Děkuje vám.
A dnes slaví narozeniny Louise z Vitrivalu.
Naše nejoblíbenější bubenice.
Když to tady balím, je tma jak v pytli.
- Jasně. - Vy jste taky nic neviděli?
O čem to vůbec mluvíte?
O těch grafity. O těch sexuálních malůvkách ve Vitrivalu.
- Nic jste neviděli? - Ne.
- Je to na každým rohu. - A nejsou tam kamery?
Nebude to přece sprejovat přímo před kamerou.
Nestoupne si tam, kde na něj bude vidět.
Tak nainstalujte kamery sami na strategická místa.
To narušuje soukromí.
A ty strategický místa by mě zajímaly.
Kam je máme dát?
Není sranda přijít na to, kam je dát.
- Jo, to jo. - A co ten mladej Turek?
Už jsme si to zjišťovali. Je na škole v přírodě.
- Ale někdo ty malůvky udělal. - On to bejt nemůže.
A co otisky prstů?
No tak, Bernadette. Tohle není žádnej krimi seriál.
- Otisky a tak... - Na to nemáme vybavení.
Jsme jen my dva.
Musíte ho prostě chytit při činu.
Všichni se musíme semknout. Mít oči na stopkách, tak ho chytíme.
Myslíš, že to mohl udělat nějakej dospělej?
- To by ses divila... - To by musel být vyšinutej.
...čím se lidi dneska bavěj.
- Ale je to škoda. - Ta dnešní mládež.
Není to, co to bejvalo.
- Stejně je to divný. - To jo.
- Dneska ten případ asi nevyřešíte. - To asi ne.
Dáte si něco na posilněnou? Na účet podniku. Třeba kolu?
- Kolu, jsme ve službě. - Jo, kolu, díky.
Tak jo, díky. Čau.
Nath?
Lásko, jsi tu?
- Zlato. - Zlato.
Nahodila jsem ty zdi v prádelně.
- Jak je? - Dobrý.
Uvidíš, vypadá to skvěle.
To je fakt pecka.
Jo, koukala jsem na videa na netu. Dala jsem tam víc vody.
- Vidíš ten rozdíl? - No jo.
ZÁKAZ SKLÁDKY
Upřímnou soustrast rodině Christiana
v tento velmi smutný den.
A teď připomenutí.
Velký oheň ve Vitrivalu proběhne v sobotu 25. února.
Zapálí ho poslední novomanželé z vesnice ve 20:00.
- Tak už je to tady zas? - To je fakt vopruz.
Kolikrát ti to máme vysvětlovat? Oheň se nesmí dělat 100 m od domů.
- To je furt dokola. - Říká se: "Ahoj, tati."
- Jo, jo, jasně. - Zdravím, synovče.
Takhle už to dál nejde. Byli jsme tu tak dvacetkrát.
Jak ti to máme vysvětlit?
- To je furt dokola. - Vždyť to nic není.
Viděli jsme ten mrak až od Benjamina.
- Jsme na tebe moc hodní. - Podívej na ten slavnej kouř.
Nikomu to nevadí.
Zavoláme kolegům a uvidíš, jestli jim to nebude vadit.
Ten případnej kouř jde přece k lesu.
- Jakej případnej kouř? - Jsme na něj moc hodní, Pierre.
Řekneme mámě, že rozpočet na dovolenou padl na tvůj ohníček.
Nemůžeš z nás dělat blbce. Stavíš nás do blbý pozice.
Vůči nám to taky není fér.
Až pojedeme k jinejm, tak nám řeknou: "Tátovi jsi pokutu nedal."
Slyšíte, to je Christianův pohřeb.
To je nový. Jednou zvoní pro smrt a podruhý na pohřeb.
Vždycky se zvonilo dvakrát.
Nejen pro Christiana, zvoní se za všechny mrtvý.
To tě bude stát pěknej balík.
- Ale, ale, ale... - Jo, jo, jo.
Ne, že tam zase přiložíš, až odejdeme. Já tě znám.
Neřekla bys mu k tomu taky něco? Pořád sem jezdíme dokola.
- Co s tím mám jako dělat? - Vždyť jsi tady a vidíš ho.
- Tak mu to rozmluv. - Myslíš, že se mu to dá rozmluvit?
Vy přijedete, řeknete mu to, a nic. A mě bude poslouchat?
Nebudu ho přece hlídat celej den.
- Ale teď jsi tady byla. - Jenže já dělám jiný věci.
Jo, jasně, bubnování.
Jo, cvičím na buben, a co jako? Nemáte na práci nic lepšího?
- To snad ne. - Ahoj, kluci.
A ty mu taky nic neřekneš?
Ať si dělá, co chce. Už je přece dospělej.
Úspory na dovolenou padnou na pokuty za oheň.
- Posloucháš se, jak mluvíš? - Ale tak to je.
- No a co jako? - Volají nás sem jednou týdně.
- Kdo vás volá? Sousedi jsou rodina. - Kdo asi? Ti, kterým to vadí.
Ale no tak, nech toho.
- Bernarde, Jeane, pojďte jíst! - Jo, už jdeme.
...přivítáme starostu Vitrivalu, Gaëtana De Bilderlinga.
- Dobrý den, pane starosto. - Dobrý den.
- Jak se máte? - Dobře, moc dobře. A vy?
Jde to, jde to.
Položím vám naši tradiční otázku: "Co nového ve Vitrivalu?"
Ve Vitrivalu je vše v pořádku.
Naši občané, stejně jako já, ocenili mírné počasí.
Potkávali jsme se na cestách naší krásné vesnice.
Tyto chvíle pospolitosti jsou pro místní velmi, velmi cenné.
Nicméně jsem na ulici občas zaslechl i brblání.
"Ach ne, zase ty zatracené opravy!"
Samozřejmě chápu váš spěch.
A občas ho dokonce i sám sdílím.
Ale prosím vás, abyste zůstali opravdu trpěliví.
S pozitivním přístupem přijměme tyto dnešní drobné nepříjemnosti,
které zítra výrazně zlepší kvalitu našeho života.
Nemohl bych plně odpovědět, aniž bych samozřejmě zmínil zdraví.
Jedna rada: Pečujte o sebe a o své blízké.
Zajděte k lékaři, nečekejte, až bude příliš pozdě.
Předcházet znamená jednat.
Děkuji, pane De Bilderlingu. Mám další nepříjemnou otázku.
- A co ty grafity? - Mě žádná otázka nenaštve.
Odpovím vám zcela rázně: Každé grafity je nepřípustné.
Pár takových výtvorů pokrylo naše zdi v posledních týdnech.
Viděli jste je jako já.
Špiní veřejný prostor a ničí kvalitu našeho života.
Ti zodpovědní musí být potrestáni.
Naši policisté, které tímto zdravím, na to dohlédnou.
To rád slyším, pane starosto. Na slyšenou příští měsíc.
Díky a brzy na slyšenou.
A s vámi, milí posluchači, se uslyším hned po krátké reklamě.
RADOST - ŠTĚSTÍ
Ahoj, babi.
- Ahoj. - Ahoj.
- Jak je? - Jde to.
- Nerušíme? - Ne, ne.
Nevidělas tu někoho?
Objevily se tu totiž grafity. Se sexuálním podtextem.
- Hned... - Na zastávce.
Tak se jdeme zeptat, jestli jsi neviděla něco zvláštního.
- Ne? - Ne.
- Nic ti nepřišlo divný? - No, já...
Když se podívám, už je pozdě. Vždycky tam přijdu moc pozdě.
- Jo. - Někdo mi říkal...
"Neviděla jsi tam někoho procházet?"
No...
Možná tam někdo byl, ale já ho neviděla.
Dobře. To nevadí.
- Jinak nic novýho? - Ne, nic.
- Ne? Seš ve formě? - Jde to.
- Bezva. - Zdravíčko slouží?
Máte oba pěkný zuby.
- Vážně? - Chodíte k zubaři?
- To je fajn. Ne jako já. - No jo.
Já je mám o něco hezčí.
Moc si je totiž nečistí.
- Ale jo, denně. - No jasně.
Kdo je má hezčí? On, nebo já?
- Tak ukažte. - Dokonalý.
Jsou parádní.
- Dám si karamelku na ty kazy. - Přesně, na ty kazy.
Pořád se směje. Dřív si je obrousí.
- Já si je posiluju. - Já si je šetřím.
Starý lidi často mlsají potají.
- Ale proč? - Nemusíš se schovávat.
Klidně si dej sušenku, když máš chuť.
Jinak se tu dnes nikdo nezastavil?
Stavovaly se tu děti.
Tady si představuju pracovnu.
- Místo na pracovnu. - Jo.
- Taky s velkým oknem? - Jo.
Protože je fakt důležitý mít při práci světlo.
A tady je dílna.
- Moje dílna. - Jo.
- Protože to je pro tebe důležitý. - Taky s velkým oknem.
Ne, to jsou vrata od garáže.
Aha. A proč já nemám okno?
- Vždyť tam jedno je. - Jo, ale je dost malý.
Můžeme ho zvětšit, jestli chceš.
- Líbí se ti to takhle? - Jo, takhle je to fajn.
- Takže... - Bude to dost práce, co?
Hlavně, když už vypadneme od rodičů.
Času máme dost.
Není kam spěchat.
Nechceš už se mnou bydlet?
- Budeme jíst dneska doma? - Ne, máma mi udělala večeři.
Jestli chceš, pojeď se mnou.
Moje máma taky uvařila.
Tak já tě tam vyložím.
Tak jo.
- Ahoj, Jany. Jak je? - Dobrý, a co ty?
- Ahoj, všichni! - Ahoj!
Tři, čtyři.
Otevřít dlaně, nabrat světlo
A předat ho bližnímu ještě krásnější
Otevřít dlaně, nabrat světlo
Ať se rozšíří o kousek dál
A tady jsme vždycky zpívaly jenom refrén.
- Když jdeme výš... - Vždycky jenom refrén.
No tak jo.
Můžem si ten refrén dát ještě jednou a tím dnes zkoušku zakončíme.
Otevřít dlaně, nabrat světlo
A předat ho bližnímu ještě krásnější
Otevřít dlaně, nabrat světlo
Ať se rozšíří o kousek dál
- Pindíky! - To už stačí.
Běžte si na gauč, promluvím si s Benjou a Pierrem.
Jsou z toho úplně hotoví. Kreslí je i na stěny ve sprše.
- Je to blázinec. - Jo, to věřím.
- Ničeho jsem si nevšimla. - Nikoho v okolí?
Nic jsme neslyšeli. Spíme se zavřeným oknem.
Víc vám k tomu neřeknu. Leda...
- Možná Germain... - Germain Titeux?
Přijde mi teď trochu divnej.
- Skoro nezdraví, je uzavřenej. - To bude puberta.
- Projdeme celou ulici. - Obvykle bejvá veselejší.
- Zastavíme se u všech. - Neříkejte, že to máte ode mě.
Pauline říkala, že seš divnej.
- Julio, nedělej tu bordel. - Jo.
- Nedělej nepořádek. - Zůstaň jen ve svým pokoji.
- Pojďte se rozloučit, děti. - Čau, děcka.
Mějte se. Užijte si karneval.
Můžete jim jít zamávat z okna a pak si ukliďte ty kostýmy.
Dobře pořiďte. Ahoj.
Pindíky!
- 1:42! Paráda, Germaine! - To je rekord!
- Super! - Slušný.
Jo, slušný.
- Jak je, Germaine? - Jde to, a vy?
- Jo, jde to. - Bezva.
Jak to jde ve škole?
Škola, jako vždycky.
To se vážně jdete zeptat, jak se Germain má?
Jdete mě obvinit z těch grafity, že?
Vlastně jo.
Tak já to nebyl.
To snad ne. Vážně jdete kvůli tomu?
Volala jsem vám aspoň desetkrát kvůli tomu blbci a jeho ohňům.
Když otevřeme okna, všude to smrdí.
Minulý týden jsem měla rýmu.
Z toho kouře jsem nemohla dýchat.
Chrstla jsem mu na oheň vodu a on se mi jenom vysmál.
Už toho mám fakt dost.
Ten blbec soused, není to náhodou tvůj brácha?
Je to můj táta, ale co máme dělat?
Ta situace není snadná.
Jsme mezi kladivem a kovadlinou.
Už jsme tam byli, abychom to uklidnili.
Příště pošleme kolegy. Ti ho potrestají přísněji.
Víc už udělat nemůžeme.
Pořád jenom slibujete, ale nakonec nic neuděláte.
Takže, Germaine, jsi si jistej, že s těmi grafity nic nemáš?
- Ne, fakt ne. - Samozřejmě, že to neudělal.
- Dobře, tak fajn. - Tak jdeme.
Nic proti, Germaine. Jen děláme svoji práci.
Jak se říká, předcházet znamená jednat.
- Tak my už jdeme. - Zatím.
V kuchyni je pro vás jablečný koláč.
To je dobrý, díky.
- Vypadá to super. - Fakt skvělý.
Ze začátku to byla fuška. Nikdy jsem to nedělala.
Moc jsem nevěděla, jak se ta omítka dělá.
- A co je to za omítku? - To je omítka do sklepa.
Musíš tam dát 2 000 litrů vody a každej týden ji měnit.
Ve Finsku a Norsku mají pramenitou vodu.
Takhle se teda šetří s vodou.
Uděláš si tady pak dokola terásku?
Tohle je jen začátek.
Ještě na tom dělám. Terasa bude až potom.
- Začínáš od konce. - Jak to?
Děláš venku a dům ještě nemáš.
To je něco navíc.
Je to tady fajn.
A k tomu zpívaj ptáci.
Tak na Baptista.
Jo.
Stejně je to divný, že se oběsil zrovna tam.
- Proč? - Já nevím.
Vždyť tam dělal.
- Podle mě nepřemýšlel. - Tam už na hranolky nikdo nepůjde.
Ale jo, proč ne?
Když se někde někdo oběsí, tak se ti tam nechce.
Barák, kde se někdo oběsil, se prodává mnohem hůř.
Prodává se hůř, ale stejně se prodá.
Do restaurace taky chodíš dál, i když tam někdo umřel.
Jo.
Sebevražda. Do lidí prostě nevidíš.
- A vlak, už nejezdíš vlakem? - Je to tam zkažený.
Nejezdíš už vlakem, nejezdíš už autem?
Někdo spáchá sebevraždu tak, že to napálí do stromu.
Někdo zase třeba skočí z mostu.
A tady je to stejný. Nevíš, jestli tady nedošlo k masakru.
- Masakr a tady? - Za války tu stříleli.
Třeba se tu někdo oběsil na stromě.
Takže všechno je zkažený. To bys nemohl dělat nic.
- Chápeš? - Jo, máš pravdu.
Radši nepřemýšlet.
Celý tým Rádia Chevauchoir, stejně jako naši posluchači,
posílají upřímnou soustrast rodině Baptista z Vitrivalu.
Všichni jsme ho dobře znali, protože naservíroval stovky,
ne-li tisíce porcí hranolek v La Renommée.
Jeho odchod zanechá ve Vitrivalu prázdnotu,
ale každý si volí svou cestu, a to musíme respektovat.
A teď trochu hudby, která nás, doufám, pohladí na duši.
- My ho zapalovali před 40 lety. - To je pravda.
- Přineslo nám to štěstí. - Vy jste se brali poslední?
Jo, my jsme se brali poslední.
- Taky ho chci zapálit. - To jste se měli vzít později.
Kdo z rodiny ho ještě zapaloval?
- Marie a Florent. - Jo, vlastně.
Stejně je takovej velkej oheň fajn.
- Pěkně to hřeje. - Pálí mě oči.
Letos se teda pořádně zahřejeme.
- Pálí mě oči. - Pálí tě z toho oči?
- Tak si zavři oči. - Schovej si je.
- Co pije tvoje žena? - Co nejvíc.
Byl v pohodě a měl dobrej život. Nikdy by se nezabil.
- Do lidí nikdy nevidíš. - To ne, to je jasný.
Ale je to fakt zvláštní, ne?
- Ne? - Ne.
Žádný vyšetřování?
I kdyby to šetřili,
podle mě tam není vůbec nic, co by ukazovalo na vraždu.
Je to prostě sebevražda.
Jo, ale stejně mi to nedá.
A zpívají louky A zpívají květiny
Radost je v mém srdci
A zpívají louky A zpívají květiny
Já mám svou radost v Pánu
Všechny cesty tohoto světa
Tě vedou k nebi
A vítr, který se toulá
Tě unáší ke slunci
A zpívají louky A zpívají květiny
Radost je v mém srdci
A zpívají louky A zpívají květiny
Já mám svou radost v Pánu
ČERVEN
Děláš si srandu?
Dělej, jdi domů. Děláš tu kravál!
Sakra, to myslí vážně?
Tak co, už jsi skončila?
Tak běž domů, Louise!
Máme jinou práci!
- Čau, Jeane. - Čau, Bernarde.
- Tak co se tady stalo? - Pojďte se mrknout.
- Tady? - Jo, bylo to pověšený na tom hřebíku.
Bernarde, jak dlouho jsi tu byl, než přijel bratranec Jean?
Nevím. Pár minut? Zrovna jsem se vracel s traktorem.
Pak jsem slyšel hluk.
Uviděl jsem popruh a došlo mi, co se děje.
Podíval jsem se ven, ale nikdo tam nebyl.
Pak přijel Jean. To on vám zavolal.
Jak jsi mohl na traktoru něco slyšet?
Vím, že je to divný, ale slyšel jsem hluk.
Dobře. Jeane, ty nemáš být v práci?
Skončil jsem dřív.
Měli jsme práci v opravně, tak jsem ho hledal a přišel sem.
Tak dobře.
Nikoho jsi neviděl? Ani žádnou siluetu?
Ne, vůbec nic.
Dokonce jsem prohledal křoví. Nic, ani stopa po nikom.
Nechápu to, nedává to smysl. Proč se věšet na soukromým pozemku?
Oběsit se na našem pozemku... Měli bysme na krku mrtvolu.
To by bylo skvělý. Co bysme s tím asi dělali?
Táta vám nechtěl volat, ale vzhledem k tomu, co se děje,
je to pro vaše vyšetřování lepší.
Jako vážně, co bysme dělali s tou mrtvolou?
Kdybych ho viděl, zastřelil bych ho a byl by klid.
To není řešení. Museli bysme tě zavřít do vězení.
Do lidí prostě nevidíš. Mají trápení, není jim dobře.
Kde je teta Cathy? Neviděla něco?
Je pracovně v Kinshase. Odjela před týdnem.
- Jo, vlastně. - Jsme tu sami.
To by byla šestá sebevražda. Dál už nepřemýšlíte?
Pět sebevražd za tři měsíce... A vám je to jedno?
Jeane, jsou to policajti. Nejsou to mentalisti.
Taky nad tím přemýšlíme, ale co s tím máme dělat?
Nemáme tu moc rozhodovat o životech lidí.
- Jo. - Nejsme psychologové.
Jo, to je fakt.
Pojď, pojedeme na obchůzku. Uvidíme, jestli někoho nepotkáme.
No tak, Jeane. Hlavně klid.
Jen si vem, o sebevraždu míň.
- Ledaže by se oběsil jinde. - To je taky fakt.
Po smrti Jean-Françoise
Rádio Chevauchoir přerušuje své vysílání...
Neviděl jsem nic zvláštního, jen vás, jak tu zbytečně obcházíte.
- Ale no tak. - Nic ve zlým, ale...
Člověk nemá na čele napsáno, že chce spáchat sebevraždu.
- Ale aspoň jsem měl čas přemýšlet. - Nad čím?
- Něco jsem vypozoroval. - To jsme si všimli, díky.
Zapsal jsem si do sešitu pohyb všech lidí z vesnice.
A co je hlavní, jejich psychický stav.
Zelená, dobrý.
Oranžová, průměr. A červená, to je fakt zlý.
V autě se to poznává těžko, ale po pár projetích už vím.
No, a co?
Takže jsem v tabulce shrnul psychický stav všech lidí.
A kdo má červenou?
Strejda Bernard.
Kdyby Jean nepřišel, tak by se zabil. Tím jsem si skoro jistej.
Není to nic složitýho.
Posledních pět sebevražd, všichni byli v červený.
Christian, Baptiste z hranolkárny,
Stéphane, Michel a Jean-François z rádia.
Jsou červený a mrtvý.
Je to pěkná práce... Ale nejsou to důkazy.
Ale je to docela dobrý vodítko.
Jo, vodítko k tvojí zaujatosti.
Moje zaujatost je dost objektivní.
Ty nejsi žádnej génius. Ale brácha je jinej.
- Buď na Benju trochu hodnej. - Vždyť jsem.
- Vždyť víte, že to tu dobře znám. - To nepopíráme, ale...
- To neznamená, že... - Co to neznamená?
Všechno je tady.
Už jsou čtyři, mám hlad.
Klidně už běžte, já jím rád sám.
- Tak se nezdržujte. - Jo.
Až dojím, budu si dál zapisovat všechny svý postřehy.
A všichni, co jsou červený, chcípnou.
Tak jo, díky za informace.
Pierre, nešlo by to dneska večer bez hádky s Louise? Rodiče to unavuje.
- Tak hezký odpoledne. - Tak zatím.
- Benjo... - Co je?
- Všiml sis v tom sešitě Nath? - Jo, viděl jsem to, je to kravina.
Mele nesmysly. Nesmíš věřit všemu, co tvůj brácha vykládá.
Nath se mračí. Jo, když řídí a je ve stresu.
Kvůli tomu přece hned neskočí z mostu.
- Vždyť ji znáš líp než on. - Jasně, že ji znám líp než on.
Prostě se mračí. Je to takovej tik.
Ty zase pořád jen zíváš. Ať prší nebo fouká, zíváš.
Ať jsi unavenej nebo ne, tak zíváš.
No a ona se prostě mračí. Není tady co řešit.
Viděl jsi tam další jména? V tom sešitě.
Trochu, ale víc jsem se zaměřil na Bernarda.
Stejně mi to přijde divný.
- Je to divný, ale není to nemožný. - "Není to nemožný", no jo.
- Aspoň, že ty seš zelenej. - Jasně, že jsem zelenej.
Ani já jsem se neviděl. Asi jsem na jiný stránce.
Doufám, že nejsem červenej.
To víš přece jenom ty, kámo.
Jo, to je fakt.
- Ano? - To jsme my.
- Ahoj, bratranci. - Ahoj, Catherine.
- Jak je, teto? - Dobrý, jde to.
Dveře byly dokořán. Báli jsme se zlodějů.
- Když někdo umře... - Musíš dát pozor na supy.
Ty pupínky už ti docela zmizely.
To nejsou pupínky, ale jde to.
Nechceš pomoct?
Dělám si to v klidu, svým tempem.
Od babiččina pobytu v nemocnici to bylo trochu složitý.
- Dvaadevadesát, no. - Jo, přesně tak.
A ostatní ti nepomůžou?
Hele, každej máme svoje tempo.
Občas sem zajdu s Isou, trochu si tu pobrečíme.
Snažíme se to tu trochu vyklidit.
Nějaký věci už jsme dali pryč.
A ten klavír půjde taky pryč. Bere si ho tvoje ségra.
Buben jí nestačí?
Očividně jí bubnování nestačí.
A je dobře, že to zůstane v rodině.
To jo.
STAROSTA
Jo, to je fajn. Dobře.
Dám vědět strážníkům a pak se ozvu, platí?
Musím končit, je tu policie. Dobře?
Super, díky za pomoc. Zatím.
Tak co, kluci, jak to jde?
- Pierre, pralinku? - Ne, díky.
- On to nejí. - Tebe se ptát nemusím.
Děláme, co můžeme, ale s těmi sebevraždami...
- Ale držíme se. - To doufám, že se držíte.
Když o tom mluvíme, dostal jsem brožury.
Od SOS Sebevražda.
Bylo by fajn, kdybyste je rozdávali lidem.
Jsou tam informace a zajímavé otázky o sebevraždě.
Lauro, dej to prosím na Facebook města.
Takhle budou mít informace všichni.
- Jo, dobře. - Díky.
Nebudeme přece obcházet vesnici a dávat to všem, co potkáme.
Nemusíte to dávat všem, jen těm, co by to mohlo zajímat.
Jak vždycky říkám, vaše role je hlavně prevence.
Předcházet znamená jednat.
Jo, to beru, ale je to pro lidi docela těžký téma.
"Hele, Gaëtane, seš nějakej bledej. Tady máš brožuru o sebevraždě."
Ale to přece není ostuda. To musíte překonat.
Musíte umět říct: "Mám strach, že ti není dobře."
To je vaše práce, musíte to zvládnout.
A když už se o tom bavíme, jak to vypadá s tím vandalismem?
- S těma ptákama? - S penisama.
Vandalský péra. Máme skupinku čtyř starších lidí,
co nám podávají hlášení, když chodí na procházky.
Možná ses s nima už viděl?
Ještě ne, ale je to skvělý nápad.
Je to občanská akce, pomáhá to utužovat vztahy.
Musíte jim jasně vysvětlit, že dělají jenom prevenci.
Rozhodně se nesmí nijak ohrozit.
To je hrozně důležitý.
V tom na vás spoléhám.
A ještě jsme měli probrat projekt Zelenější Vitrival.
A teď nás čeká grilování. DJ Julien je tady s váma.
Bar číslo dvě je otevřenej.
Bar číslo jedna, kolo štěstí.
Užijte si to a hlavně pijte. Slunce svítí, musíte pít.
- Děcka, pak to musíte uklidit. - Ne!
Ahoj, Benjo. Ahoj, Pierre. Ahoj, kluci.
Pierrette, Iso, jak je?
Volala jsem starostovi.
Říkal, že rozdáváte brožury. Proč jsme žádnou nedostaly?
My ty brožury teprve začínáme rozdávat.
Ale jdeme na to pomalu. Nechceme lidi vyděsit.
- Stejně už je celá vesnice vyděšená. - Jo, víme. A jak se máš?
Mám strach o Pierrette a Germaina.
- Mami, neboj, jsem v pohodě. - Pierrette se rozešla s klukem.
Do prčic. Jsi v pohodě?
- Jsem v pohodě. - To teda nejsi.
Je z toho úplně na dně, dva dny před zkouškama.
To je ale blbec.
Mám o ně strach, se všemi těmi sebevraždami.
Ta čepice sedí dobře.
- Sedí dobře? - Jo, je to dobrý.
- Nádhera. - Jo, je to super.
- No vida, tady jste! - A ty? Odkud jdeš?
Už dvě hodiny chodím dokolečka.
- Kde jsi byl? - Prošel jsem celý Vitrival a nic.
- My taky. - Končím, štvete mě.
- Vracím se domů. - Jakým právem?
To je teda drzost. To nás v tom takhle necháš?
- Vracím se domů. - Jen tak? Zklidni se.
Měla to být sranda. Teď mě to pěkně štve.
Tak ses měl vrátit k nám.
- Kam to jdeš, Noeli? Vrať se! - Prostě končím.
- Vrať nám tu vestu. - S radostí, madam.
Slušně. Díky, pane.
Tady je vesta. Mějte se, kamarádi.
- Seš zrádce. - Mějte se.
- Seš pěknej srab. - Mějte se.
Tak čau.
- To fakt není hezký. - Ne, to fakt není hezký.
Páni, to je sluníčko.
Půjdeme na procházku?
Náš Benjamin je ranní ptáče.
Co se děje?
Ty jsi ale vykuk.
- Nechcete sušenky? - Ne, díky, to je milý.
Ta mačeta je fakt boží.
Bernard vždycky chtěl konžskou mačetu.
Tak jsem přivezla rovnou dvě.
Boží.
Teto Cathy, myslíš, že je Bernard v pohodě?
No to teda vůbec.
- Proč si to myslíš? - Protože jsem si jistá, že lže.
Lže nám. Pokusil se zabít v tom hangáru.
- To už trochu přeháníš. - Vůbec ne. Má důvod být na dně.
Od smrti babičky na tom není dobře.
A se zdravím má taky problémy.
Opravna je katastrofa. Mají tolik práce, že nestíhají.
Zákazníci si stěžují. Já je chápu.
Myslíš, že ho to tak trápí?
Jasně, že trápí. Ale mě taky.
Jako bych tu žila s duchama.
U večeře jsem buď úplně sama, nebo se ti dva baví o autech.
- Mám toho dost. - Cathy, kam se poděl tvůj optimismus?
No jo.
Myslíš, že bysme mu měli říct, ať jde k psychologovi?
Ne, to je přehnaný.
Vždyť jsi řekla, že se chtěl zabít.
No, to je jenom domněnka.
Tak hele...
Nechme to být.
A co ty, Pierre...
Jak jdou přípravy na tvoji cestu?
Hlavně se musím naučit pořádně anglicky.
- Kam že to jedete? - Do Států, do Kansasu.
Ty mě nenecháš nic říct.
Jedeme do Kansasu, k její hostitelský rodině.
Jo, super.
A co tvoje cesta do Konga?
Úplně super.
Konečně jsem poznala kolegy, se kterýma dělám už 20 let.
Fakt skvělý, vážně.
- To je fajn. - Jo.
A taky jsme navštívili rezervaci bonobů.
A mělas dobrý ubytování?
Bydleli jsme u šéfa v rezidenci. Fakt paráda.
Je tam obrovskej rozdíl mezi bohatejma a chudejma.
- To věřím. - Byla jsem na správný straně barikády.
- Mami? - No?
Není to tím, že jsi v tý Anti-Dick skupině?
Jo, myslím, že je to osobní útok. Určitě.
Tak už vypadni! Jenom prudíš.
Všechny tady jenom štveš.
Louise!
- To jako fakt? - Co je? Kde je Pierre?
Čau, Jérôme. Co se děje?
Á, jaká náhoda. Pierre tu není.
Když jde o ostatní, není problém. Ale když jde o jeho sestru...
Tak co se tady děje?
Už měsíce nás otravuje s tím svým bubnováním.
No jo, ty chudáčku.
"Ta zlá holka všechny štve."
Stáhnu tě z kůže a potáhnu si tím buben.
Slyšíš vůbec, co to mele?
Ona mi vyhrožuje. Bacha, abych ti nerozbil pusu, lesbo.
Lesbo? Takže přidáme i homofobii?
Hej! Necháte toho?
- Vypadni. - Sakra.
Pojď sem, ať si můžeme promluvit.
Nikam za tebou nejdu. Jste v tom všichni spolu.
- Jste jedna rodina, bando úchylů. - Ale no tak.
A proč by tam nemohla hrát?
- Moc dobře víš proč. - Protože nemám koule.
Tohle je na nic. Nechcete si naslouchat.
Nech to být, je to debil.
- Jdu pryč. Vyhráls, kreténe. - A nevracej se, krávo.
Jérôme, co je s tebou?
Už měsíce tu bubnuje. Já už nemůžu.
- Mám jít za tebou? - Nech mě. Chci být sám.
Louise, to už přeháníš. Koukej toho nechat.
Příště už ti dám pokutu. Ještě, že tu nebyl tvůj brácha.
- Další frustrovanej chlap. - Nebuď hnusná. Já ti nenadávám.
Co nadělám s tím, že holky nemůžou hrát v průvodu?
Moc dobře víš, že jsem se vždycky chtěla přidat k tý kapele.
Myslela jsem, že stačí umět bubnovat. Mělo by to stačit, ale nestačí.
Tak to prostě je. Holky v průvodu na buben hrát nemůžou.
Když je to nespravedlivý, změň to. Jenže vy nechcete.
Kdo jako "vy"?
Když chceš hrát na buben, založ si vlastní ženskou kapelu.
Co je to za logiku? Proč bych si měla zakládat kapelu?
Jedna kapela tu už je, ale ne!
- Je to strašně nespravedlivý. - Život není fér.
Tím, že budeš prudit Jérôma, se nic nevyřeší. Chápeš?
SINAM SINAM pro VITRI-1, přepínám.
VITRI-1 pro SINAM, příjem.
SINAM pro VITRI-1.
Hluk v ulici Bois des Mazuis 64 je vyřešený. Konec.
Po úmrtí Jean-Françoise...
Sakra!
Zkoušel jsem je vykouřit, nefunguje to.
To už jsi říkal.
Nejradši bych je postřílel, ale...
Dělalo by to hroznej kravál. Sousedům by se to nelíbilo.
Proto si beru vzduchovku.
To je omráčí, a pak je dorazím lopatou.
Ale víš, co by bylo nejlepší?
Můj sen je pořídit si sokola.
Támhle bych mu udělal bidýlko...
A on je odtamtud chytí. Bum!
A zblajzne je.
Ale Nath z toho nápadu není nadšená.
Bodejť.
Přitom bych se o něj skvěle staral.
Rozmazloval bych ho a tak.
- Ty doma nemáš žádný krysy? - Ne. Élisabeth byla ze začátku posedlá.
Dali jsme návnady do všech místností, ale nic nesežraly.
Jo, máš je tam. To si piš.
Uvidíme.
Tak bacha na to.
- Slyšíš to? - Ne, jsem hluchej.
Co to děláš? Polož to.
Polož to.
- Musíš umět vypnout od práce. - Jo, máš pravdu.
Jinak se z toho zblázníme.
- Sakra, to snad ne. - Volá táta.
Jo?
A byl jsi tam?
Sebevražda.
To snad ne.
Myslel jsem, že sjel z mostu autem.
Ne. Střelil se do hlavy, spadl a rozmlátil si lebku.
Sakra.
- Měl dvojnásobnou šanci, že to vyjde. - To si děláš srandu, ne?
Co kdyby ho někdo viděl? Třeba někdo s dětma?
Takhle ale nepřemýšlel. Pro kolemjdoucí je to hnus, ale co už.
Musíš uznat, že je to efektivní.
Jsem fakt levá.
- Já bych řekl utopení. - To jo.
To je nejhorší. Trvá to.
- A navíc trpíš. - Jo, hrozně trpíš.
Já bych asi bral...
Sníst něco otrávenýho nebo se oběsit.
Jo.
Ty pomalý věci, to už není sebevražda.
To si jen ubližuješ.
Ale pak umřeš. Takže je to sebevražda.
Ale já si nechci ubližovat, než umřu.
Jo.
Tak jste dostali rozum.
Ale názor jste změnili celkem rychle.
To tam nemáš celou vesnici?
Já řeším jen křižovatku. Na zbytek musíš zapojit mozek.
Nejsem mentalista.
- Ví o tom ještě někdo? - Ne.
Kromě Charlotte. Ta mě má za blázna.
Jsem jak nepochopenej umělec, co plodí metafyzický bláboly.
Ale je to naprosto konkrétní. Uvidíte.
Uvidíme.
Stačí to takhle?
- Perfektní, pane Françoisi Miradore. - To zní líp.
Máme vědět ještě něco?
Julien, ten sebevrah z mostu, byl v mým sešitě červenej.
Jo, toho jsme si všimli.
Pak je asi jasný, že kdybyste se do sešitu podívali dřív,
mohli jste tomu zabránit.
Jo, to platí i pro tebe.
- To není moje práce. - Takže je to naše práce?
Chlapi, přestaňte si to přehazovat.
Musíme se semknout. Jinak to nedáme.
- Tak se měj. - Jo, nazdar.
- Charlotte. - Ahoj.
- Sakra... Kámo, seš červenej. - Nejsem.
- Přísahám, koukni. - Nejsem červenej.
Dobrý, dělám si srandu. Seš zelenej.
Stejně jednou všichni umřeme.
Ale má to fakt dobře vymyšlený.
Když se nad tím zamyslíš, jsme svým způsobem všichni červený.
Jsi v pohodě, Sokrate? Bavíme se o sebevraždách.
Chceš se zabít? Ne. Tak dobrý. Tady zahni doleva.
Přestaneš mi už rozkazovat?
Klid, kámo. Jen ti radím, nerozkazuju.
Jsi v pohodě? Vstal jsi špatnou nohou?
Tobě je to stejně fuk.
Není mi to fuk, ale co mám dělat? Takovej je život.
Nemůžeš říct jen: "Takovej je život." Máme šest sebevražd za tři měsíce.
To není náhoda. Něco se jim děje v hlavě. Je to sociologická věc.
- Takže je to konspirační teorie? - O čem to vůbec mluvíš?
Buď rád, že nikdo z naší rodiny není červenej.
Nath je oranžová, ale to se nepočítá.
- Kámo, je tam Bernard. A taky Simon. - Cože?
- Simon, tvůj brácha. - Jo, dobrej pokus.
Ty vole.
- Nemůžeš si to zlý nechávat pro sebe. - Jo.
Kvůli těm sebevraždám máme prostě strach.
Jsi můj brácha, jeho bratranec.
Jsi pro nás důležitej. Neboj se ozvat.
Dřív jsme se pořád vídali.
Jezdil jsi na kole, chodili jsme na panáka.
Teď už tě vůbec nevídáme.
Není snadný si udělat čas.
A jak se mají holky?
Rád bych s nima trávil víc času.
- Ještě, že je tu Sophie. - A se Sophie to klape?
Jo, ale někdy si říkám, jestli by jí beze mě nebylo líp.
Nech toho. To myslíš vážně?
Já nevím.
Neboj se nám říct, když máš černý myšlenky.
Jo, dobrý.
- Určitě? - Jo.
Máme takovou brožurku, co teď rozdáváme.
Lidi se často radši svěří někomu cizímu.
Můžeš tam zavolat, je to zdarma a nonstop.
- Myslím, že to nepotřebuju. - Vážně ne?
Stejně si ji vezmi. Nic za to nedáš.
Jo, díky.
- Zkusíme se stavit častěji. - Dobře, díky.
- Až skončíš, tak zavolej. - Jo, brnknu ti.
Tak zatím.
Jé, Martine.
- Ahoj, Pierre. - Martine. Jak je?
- Jde to. A ty? - Jde to.
- Benja tu není? - Je u Yvette.
Zase u Yvette. Ty jeho copánky, to je něco.
- Přesně tak. - Už se u nás vůbec nestavíte.
- Nikdy nejsi u okna. - Ale jsem. To ty se nezastavíš.
Chodíš rovnou za Françoisem. Ten má asi lepší drby.
A teď je navíc na neschopence.
- Má spoustu času. - To teda jo.
Ale i tak.
Tak nám prostě dej vědět a my přijdeme.
Takže se musím objednat? Dobře. Co třeba v pondělí?
- V pondělí? - V deset.
- Platí?
- Pondělí v deset. Píšu si. - Dobře.
- Domluveno. - Měj se.
- Tak v pondělí. - Měj se, Pierre.
Je mi fajn.
Mně taky. Fakt dobře.
- Víš co? - Co?
Je mi fajn a myslím, že máme štěstí.
Jasně, nemůžem si stěžovat.
Ne.
- A... - Hm?
Myslím, že se asi pár měsíců nebudu moct
učit anglicky.
Pierre, ty anglicky umíš.
Jo, ale... já nevím...
- Příjemný? - Jo.
- Jé, Chouchou! - No?
- Vidíš toho ptáka? - Ten je teda pořádnej.
- Je fakt obrovskej. - Dobrá práce, Bernadette.
- Zavolám Pierrovi. - Jo.
Haló, Pierre a Benjamin?
Jsme kousek od sálu. Našly jsme na zdi dalšího ptáka.
Tak vám to hlásím.
- Bernadette! - Co je?
Něco jsem našla.
- Co jsi našla? - Sprej.
- Sprej v koši. - Pozor na otisky!
- To je teda drzost. - Tvoje otisky!
- Aha, promiň. - Jo.
- Dám ho do pytlíku. - Dobře.
Kluci, Chouchou udělala úžasnej objev.
- Máme stopu! - Dobře.
Našla sprej v koši kousek od stánku.
Dala ho do sáčku.
A na zdi jsme našly velkýho ptáka.
Takže máme radost. Udělaly jsme fakt skvělej objev.
- Je to ostuda mít tady všude ptáky. - Dobře, tak ahoj.
- Bernadette, rozumím. - Super, jdeme dál.
Martine?
Haló? Je tu někdo?
Asi je vzadu.
Jdu se mrknout ven.
Běž nahoru. Při žehlení mívá sluchátka.
Martine?
Pierre!
Sakra, Pierre!
- Sakra. - Nestůj tam tak!
Pomoz mi.
Raz, dva, tři.
Zavolej! Řekni, že si vzala inzulín.
SINAM SINAM pro VITRI-1. Spěchá, spěchá, spěchá.
Jsem rád, že jsme se tu dnes sešli a chtěl bych vzpomenout na Martine
a na všechny nedávno zesnulé z Vitrivalu.
Myslíme na jejich rodiny a sdílíme jejich bolest.
I přes to všechno bych vám popřál krásného svatého Petra.
Na povel zamířit.
Raz, dva, tři.
ŘÍJEN
Ty nad tím prostě nepřemýšlíš.
Říkáš, že se to musí zbourat.
Není to třeba nějaký znamení?
Nějaký znamení?
No jo, nějaký znamení.
Vlastně to není znamení, ale šance si to promyslet,
jestli tam vůbec chceme žít.
Když tam nebudeme žít, co s domem, co se musí zbourat?
Ten dům jsme koupili jen za cenu pozemku.
Takže když ho prodáme, nic na tom neproděláme.
A jak asi najdeme novej barák?
Všechny domy ve Vitrivalu jsou teď domy sebevrahů.
Pierre!
- Možná bychom ve Vitrivalu neměli žít. - Počkej.
- Pierre! - Co se to děje?
Bernadette, Noël a Philippe se hrabou v popelnicích.
- Pojď mi pomoct! - Teď nejsem ve službě.
Tak jo.
Musím jít. Tak zatím.
Proč se hrabete v popelnicích?
Tak zatím, ahoj.
Moje dcera ptáky nemaluje.
- Narozdíl od tý tvojí. - Moje dcera ptáky nemaluje.
Co se to tady děje? Proč se hrabete lidem v popelnicích?
Hledali jsme něco podezřelýho.
A proč by tady mělo být něco podezřelýho?
Nech ho být, telefonuje s Élisabeth.
No jasně.
Nechoď tam, dej mu pokoj.
- Jdu na záchod. - Nech ho být. Pojď dolů.
- Já nenaléhal. - Spí. Je unavený.
- Já nenaléhal! - Všechny nás tím ničíš.
Pierre?
Pierre.
Pierre, mám střílet?
Tak mám střílet?
Pierre, co mám dělat? Střílet?
- Čau, Frede, jak je? - Jde to, co ty?
- Přinesl jsem ti muffin. - Díky, to je milý.
Je vanilkovo-rumovej. Musíš zmáčknout tu pipetu.
- Bezva. Měj se. - Ty taky.
- A co Simon? - Jde to, ale není to žádná sláva.
- Kolik červených nám zbývá? - Dvanáct.
- Pořád ti stejní. - Žádnej posun.
Žádnej posun, jedeme dál.
- Jsem ve formě. - To říkáš vždycky.
A co ty, Pierre, jak se cítíš?
- Trochu unavenej. - On je pořád unavenej.
Sebevraždy na tom nic nemění. On se tak narodil.
No vidíš, máš nižší tlak než obvykle.
Devadesát na šedesát. Nějaké příznaky?
- Občas vidím hvězdičky, ale... - Musíš na sebe dávat pozor.
- Máš přes den dost tekutin? - No jasně, pije kolu.
Kolu? Vždyť víš, že je to pěknej hnus.
Musíš vypít dva litry vody denně.
Dobře, zhluboka se nadechni.
- A co ty? Jak to jde? - Jo, jde to.
Pořád předěláváme, ale už bydlíme. I když tam teď Nathalie není.
Je na dovolený?
Ne, teď bydlí u svojí mámy.
Její máma je nemocná a do toho všechny ty sebevraždy.
Takže se to hodilo. Ale jinak je to v pohodě.
Aha, tak jo. Teď se zhluboka nadechni.
A co ty? Jak se mají Paul a Jany?
Nepřišli jsme si povídat o počasí. Jsme teď ve službě.
Pierre, prosím tě, uklidni se.
Jen říkám, že mám strach o vaše zdraví.
Tlak ti lítá nahoru a dolů, jsi bledý.
Vím, že je Benjamin tvrďák, ale jeho tvář mluví za vše.
Oba vypadáte dost unaveně.
Mluvil jsem s Fabricem. Potřebujete záskok.
- To je nesmysl. - Sám jsi říkal, že jsi unavený.
Potřebuješ volno a vitamíny.
A rovnou i antidepresiva? Pojď, Pierre. Volno nechceme.
Tady máte občanky. Promluvte si o tom s Fabricem.
- Jde o vaše zdraví. - Jo, jasně.
Je to vaše zodpovědnost. Když se něco stane, bude to na vás.
- Žádné volno nepotřebujeme. - A bude to i moje vina.
Dobrý nápad, chlapi.
- Dám vám i za mámu. - Díky.
- Jaké kytky tam dáte? - Chryzantémy.
- Něco prostýho. - Chryzantémy jsou vždycky fajn.
Bezva.
Tak jak je?
- Mám často noční můry. - Jaký noční můry?
Je to kvůli všem těm sebevraždám.
V noci tu stál malý Damien přímo naproti domu.
S vykulenýma očima zíral na ten dům.
- Byla to hrůza. - V noci ti to šrotuje v hlavě.
Měla bys zkusit dechový cvičení.
- Tomu moc nevěřím. - A máš to už dlouho?
Od té doby, co nepracuju.
- Řešení je vrátit se do práce. - Musíš myslet na sebe.
Častý noční můry, únava... To jsou varovný signály.
Na stanici teď máme psychologa.
Pro všechny, který trápí ty sebevraždy.
- Dobře. - Nebo ty dechový cvičení.
Na Youtube jsou na to návody. Není to žádnej zázrak, ale...
Měl jsem noční můry a tohle mi fakt pomohlo.
- Co to máš, Pierre? - Sbírka na hroby sebevrahů.
- Je to na Dušičky. - Dojdu si pro peníze.
Jsi hodná.
Dáte tam chryzantémy?
- Jo. - Bezva.
Ještě že máme tu masážní sprchu.
Fakt mi to bodlo. Byl jsem úplně rozlámanej.
Za ty prachy to stojí.
Ne, to jsou ty zvuky ze zahrady. Už mi to leze na nervy.
Vím, co jsem slyšel.
Hele, já na to přijdu.
A co máma, dobrý?
Tak proč tam jezdíš? Je to k ničemu.
Když pro ni nemůžeš nic udělat, když nezvládneš ani maličkosti...
Ty jsi teda přebornice.
No jo, vítej ve skutečným životě.
Člověk si nedělá jen to, co chce. Já taky ne.
Ne, nedělám si, co chci.
Dobře, máš pravdu. Pa, pa.
- Ty teď říkáš pa, pa? - Jenom Nath, aby měla radost.
Slyšels, co jsem říkal o těch zvucích na zahradě?
Zrovna jsem o tom přemýšlel. Myslíš, že se tam někdo potuluje?
Nevím, možná nějakej pobuda, zloděj, co si to tam obhlíží.
Každopádně si myslím, že to určitě nejsou zvířata.
Zní to prostě jinak.
Nath jsem to neřekl,
ale teď spím s bouchačkou pod polštářem.
- Cože? Se služební? - Ne, s pochromovaným Smith & Wesson.
Je pod polštářem Nath.
"Sakra, něco slyším." A hned ho můžu vytasit.
Stejně je to divný.
Není to divný.
Znáš mě, jen tak se něčeho neleknu. Ale tohle se mi fakt nelíbí.
- Hele, máš ještě ten karavan? - No jo.
Pár dní tam budu spát a pohlídáme to spolu.
Vzhledem k atmosféře ve vesnici a naší práci nesmíme riskovat.
- Vážně? - Pár dní budu spát v karavanu.
Máš pravdu. Nebudeme riskovat.
Tak jo, platí.
Hele, nestavíme se u strejdy Bernarda?
Vím, že už není červenej, ale měli bysme ho zkontrolovat.
Jo, ale jak mu vysvětlíme, proč tam jdem?
- Nikdy vám neukázal tu sbírku propisek? - Ne.
To není sbírka. Mám jen pár oblíbených, to je vše.
Stejně jich máš docela dost.
- Všechno v pohodě, strejdo? - Jde to, ale dře to.
- Co se děje? - Jsem chycen v emocionální spirále.
Ale do toho vám nic není.
- Ty teď tak hezky mluvíš, zlato. - To teda jo.
- Je vidět, že chodí k psycholožce. - Já ke cvokaři nechodím.
- Jak to vypadá s těmi novými domy? - Ach, to nikdy neskončí.
Ti noví sousedi nám ničí život.
Dívala jsem se na ty domy na netu. Jsou fakt hnusný. Fuj.
Kdybych mohl, rozbil bych jim hlavu lopatou.
Nebo bych si vzal pušku a prásk! A byl by konec.
To je ale tak trochu nezákonný.
Nedáte si skleničku bublinek?
- Ne, díky. - Ve službě nepijem, Cathy.
- Ty si ale dopřáváš, co? - No jo, jasně.
V pátek jsem dopoledne uklízela a teď si užívám s miláčkem.
Dobře děláš.
- Strejdo, ten zvuk jde zepředu. - Jo, pojďte se mrknout.
Je tu pták.
Starej pták.
To není práce pro mechanika, ale pro archeologa.
Nechápu, jak to sem Louise dokázala namalovat.
Tak už nechte Louise být. Nemáme důkaz, že dělala ty ostatní.
A co Louise, jak se má?
Jak by se měla? Už ve Vitrivalu nebydlí.
- A on k ní vůbec nechce jezdit. - Seš blbej? Proč jako?
Pierre, myslím, že je lidem fuk, že ty ptáky maluje Louise.
- Někteří z toho nadšení nejsou. - Je to ostuda rodiny.
Lidi jsou naštvaní, že nedostala žádný trest.
- Přece ji nepopravíme na náměstí. - A stejně nemáme důkazy.
Grafity přestaly, když se odstěhovala, ale problém je, že nemáme důkazy.
Pořád si říkám, jak to vlastně dokázala.
Jestli to byla Louise, tak je fakt mazaná.
Nechceš jí zavolat a zeptat se, jak to udělala?
Ne. Ten zvuk jde od nárazníku, tak na tom začni dělat.
VÍTEJTE
Sakra, to je fakt hroznej krám.
Sakra, už toho mám po krk.
Sakra.
Já už se z toho fakt zblázním.
Promiň, trochu to tu smrdí psem, ale uklidil jsem to.
V klidu, zas tak to nesmrdí.
Dobře. Doufám, že ti tu bude dobře.
A jak se vlastně máš?
Nech si tyhle otázky. Ne dokud jsou tu sebevraždy.
Lidem říkáme, ať mluví, a sami děláme pravej opak.
Vidím, jak jsi na dně kvůli baráku.
Kámo, jsem v pohodě.
A Élisabeth je v Kansasu.
Nesyp mi sůl do rány.
Nebudu jíst tvoje psy, kočky a krysy.
Už tu žádný krysy nejsou. V některých zemích je jedí.
- Jsou výborný. - Každý má svoje chutě.
Já mám rád hovězí, vepřový, občas jehněčí nebo kuře.
To jsem pak v sedmým nebi.
- Koukej. - Zvěřina.
Zvěřina je taky dobrá.
Co blbneš? Je z tebe vlkodlak?
Žádnej vlkodlak. Jsem starej vlk samotář.
Starej vlk samotář.
Spíš starej než samotář.
Máš Nath, máš mě, svoji rodinu, rodiče.
Nath se možná nevrátí. To mě ale děsí nejmíň.
Naši mi pořád opakujou, že nakonec zůstanu úplně sám.
Tak jsem se s tím smířil. Starej vlk.
Zas to tak nedramatizuj.
To není drama, to je realita. Potřebuješ Élisabeth? Ne.
Jsi miminko, co mu chybí láska? Potřebuješ maminku?
- Ne. - No vidíš.
- Nath se vrátí na tvoje narozky. - Nevrátí.
Proč ne?
Bojí se nechat mámu samotnou doma.
A Nath je hrozně křehká. Ne jako já.
V potravním řetězci by dlouho nepřežila.
- Proč si mámu nenastěhuješ sem? - Chtěl jsem jí udělat garsonku.
Ale chce zůstat doma. Má svoje zvyky a sousedy.
- V karavanu by jí bylo skvěle. - Chce zůstat doma.
- Navíc je to tvůj karavan. - Můj karavan.
- Moje pozorovatelna. - Přesně tak.
Mě jen tak nedostaneš.
Sakra.
- Chceš dalekohled? - Co?
Pierre?
Slyšel jsi nějakej zvuk?
Hele, volal mi Fabrice.
- Další sebevražda, u větrníků. - Kdo?
- Nahoře. - A kdo?
Nevím. Hned tam běžím.
Kolegové už tam jsou, my tam nemusíme.
Nechal jsem ti odemčeno. Můžeš do sprchy nebo do ledničky.
Dobře, díky.
V noci jsem nic neslyšel. A ty?
- Já taky ne. - Dobře, probereme to pak.
Chlapi, Ben už je tady.
Jak to jde?
- Ahoj, jak je? - Fajn.
- Vy už to balíte? - Jo.
Dostal se dovnitř, vylezl nahoru, a pak skočil.
Ukaž mu tu fotku.
No ty vole.
Už víte, kdo to je?
Jo, identifikace byla docela snadná.
- Sébastien Brasseur. Znáš ho? - A sakra, toho znám.
Jak se dostal dovnitř?
Nevím, žádné stopy po vloupání.
Podle mě dostal kód a proklouzl tam. Ale kdo ví.
Chtěli jsme ho zachránit a on skočil přímo před námi.
- Dobře, nechám vás pracovat. - Zatím.
- Čau.
Sébastien byl vždycky zelenej, a stejně se zabil.
Když se nad tím zamyslíš, mohlo nás to napadnout dřív.
- Tak proč jsi to neřekl dřív? - To tě napadne vždycky až potom.
Možná jsme mohli vidět znamení.
- Křišťálovou kouli nemáme. - Jo, nejsme jasnovidci.
Varovný signály řešíme, až když už je po všem.
No jo.
Nejsme věštci.
To snad ne. Ztrácím trpělivost.
Zastav.
Co se to tady děje?
Ukradli mi koloběžku.
On nelže.
Klid, Chouchou. Nechali tam jen pytlík od chipsů.
- A láhev minerálky. - Chtěli jsme si to vzít.
Nech toho, ty uličníku.
- A vy to jen tak necháte? - Nerespektují naši vesnici.
Tak stačí, už jste skončili?
- Vrať mu tu koloběžku. - Ne.
- Ne, nevrátím! - Co to děláš? Přestaň.
- Vrať mu ji. Stačí. - Nechci.
To snad není pravda.
Můžete jet domů. Máme číslo na vaše rodiče.
- A tohle vyhoďte. - Jo, nashle.
Stavte se u nás, máma má peníze na tu sbírku.
Dobře, stavíme se. To je milý.
- A co ta láhev? - Nechte tu láhev být.
Sébastien se právě zabil a vy jste posedlí odpadky?
- Posedlí? - Ano.
Měli jsme dohodu, že pomůžete s těmi sexuálními grafity.
Pravidla byla jasná.
Měli jste chodit na procházky, předávat info, a to je vše.
Neměli jste zasahovat, jasný?
Už přes měsíc se tu žádný grafity neobjevily.
- No právě, kdo za to asi může? - Chceš něco říct?
- Ne. - Tohle je vandalství ve Vitrivalu.
Dobře, už toho mám dost.
Skupina místní prevence končí.
- Ne, ne, ne. - Ale jo, jo, jo.
Teď jedeme na stanici. Vy o tom nerozhodujete.
Všichni do auta.
Už žádné strašení dětí a hrabání se v popelnicích.
Já to nechápu.
Sébastien byl vždycky zelenej. Nikdy nebyl červenej.
Tuhle sebevraždu vůbec nechápu.
Už toho mám dost. S tím sešitem končím.
Je z toho víc škody než užitku. Udělal jsem dost.
No, jestli to vidíš takhle, tak jo.
- Aspoň znáš svoje limity. - Nejsou moje, to jsou lidský limity.
- My to chápeme. Že jo, Pierre? - Jo, jo.
Budeme za tebou chodit i tak.
Ještě nejsem pod drnem.
- Mám něco k zamyšlení. - Tak spusť.
Všechny sebevrahy něco spojuje, kromě toho, že jsou mrtví.
A co?
Žádnej z nich neměl děti.
Žádnej.
- Christian měl dvojčata. - Adoptovaný. To se nepočítá.
Jean-François z rádia vychoval dceru svojí první ženy.
To. Se. Nepočítá.
A co se teda počítá? Vychoval ji jako vlastní.
Dobře jsem si to promyslel. Počítá se využití vlastních spermií.
- A co Martine? - Na ženský žádnou teorii nemám.
Jedna žena je na analýzu moc malej vzorek.
Vzpomínáte na její paštiku, co dělala na slavnostní obědy?
Jo.
Jestli nechcete oba skončit skokem z větrníku,
měli byste zasít.
- O tomhle nežertuj. - Nežertuju.
Vyženete svoje ženy z Vitrivalu a začnete spolu bydlet...
Lidi už o tom drbou.
- Nesmysl. - My jsme je nevyhnali.
Řekl jsem svůj názor.
S Charlotte jsme udělali, co jsme museli.
Louise mě trápí trochu víc. Neochrání ji, že je pryč.
Měl bys ji navštívit v jejím novým bytě.
- Měla by z toho radost. - Nechce odjet z Vitrivalu.
- To jsi celej ty. - No a co?
Ještě že jsi můj brácha a mám tě rád.
Já tebe taky.
Neruším vás?
Umíráček.
Vlastně nám tu v těch křesílkách není tak zle.
To mi povídej.
Všem obyvatelům a obyvatelkám Vitrivalu.
Je mi velkým potěšením, že k vám dnes mohu promluvit
a popřát vám krásné Dušičky.
Smrt si dovolenou nebere, to nemusím říkat.
Buďme upřímní, letos se s ní naše vesnice setkala blíž než obvykle.
Byl to opravdu velmi těžký rok.
Ale rituální chvíle, jako jsou tyto dny,
nám připomínají, že každý odchod dává šanci na nové zrození.
Takže vám chci popřát krásné Dušičky.
Ze srdce přeji krásný svátek Všech svatých.
Opatrujte se, starejte se o své blízké.
Pečujte o hroby a památku těch, kteří vám byli drazí.
Oslavme je společně.
Odvahu, Vitrival žije.
Bylo to dobrý?
Dobrý, ale mohl bys dělat pauzu za každou větou?
Dobře, tak si to dáme znova.
A mohl bys zmínit i sbírku Pierra a Benjamina
pro ty sebevrahy?
Je to pěknej nápad.
Dobře, píšu si. Máš pravdu.
Kamera. Můžeš.
Všem obyvatelům a obyvatelkám Vitrivalu.
Lide blahoslavený
Lide Boží na cestě
K Božímu království
Kráčej s radostí
Blahoslavený jsi ty
Kdo máš srdce chudé
Blahoslavený jsi
Neboť království patří tobě
Lide blahoslavený
Lide Boží na cestě
K Božímu království
Kráčej s radostí
Blahoslavený jsi ty
Kdo usiluješ o pokoj
Blahoslavený jsi
Neboť jsi pravý syn Boží
To pivo s Pikonem je fakt výborný.
- Zrovna jsem si říkal to samý. - Perfektní poměr.
A co severská koupel?
Tip top.
Ale na zimu to budeš muset vypustit, ne?
Ani mi nemluv. Počkám na správnej moment.
Musí se ochladit, ale nesmí mrznout.
Jinak ti odejde pumpa a prasknou hadice.
- Nesmíš to prošvihnout. - Jo.
- Jestli chceš, pomůžu ti s tím. - Jo, super.
Zajedeš k vašim pro topení do karavanu?
Jo, zítra tam zajedu.
Fakt to neodkládej.
Loni v zimě jsme s Nath v karavanu vymrzli na kost.
- Vážně? - No jo.
- Élisabeth je zimomřivá, ne? - Jo, docela jo.
Tak to udělej. I kvůli ní.
Až se vrátí, uvidí,
že jsi jí připravil pohodlný místečko.
Jo, to by mohlo být docela fajn.
Až se Élisabeth a Nath vrátí, bylo by fajn vzít si pár týdnů volno.
Jo, volno bych docela bral.
Trochu si odpočinout.
Je to tady fajn. Nemůžem si stěžovat.
Je nám fajn.
České titulky Anna Jančíková S PRO ALFA CZ, a.s. 2026