Downloaded from YTS.BZ
Official YIFY movies site: YTS.BZ
- Jó napot! - Jó napot!
Újra felkelt a nap, és önök ismét velünk ébredeznek.
Ha még nem indultak el a kedves hallgatók munkába,
majd rájönnek később, hogy jobb lett volna otthon maradni,
és inkább ki sem lépni a házból.
Ennek apropóján játszunk be önöknek egy szívmelengető dalt,
amitől borsódzik az ember háta. Zenét!
VITRIVAL, A VILÁG LEGSZEBB FALUJA
Helló, Stibel!
FEBRUÁR
- Catherine! - Cathy!
- Szia! - Szervusz!
- Hogy vagy? - Megvagyok.
- Ezer éve nem láttalak. - Bizony ám.
- Te is jössz Christian megemlékezésére? - Persze.
Micsoda szörnyűség!
- Hihetetlen. - Borzalom.
- Igen. - Szerencsétlen gyerekek.
Egyszerűen nem értem, hogy mi lelte.
Nem találok magyarázatot, ez iszonyat.
Igen.
Szia, Yannick! Itt Pierre Bastin. A templomnál vagyunk Benjaminnal.
Ezek már megint kezdik, ott egy termetes az ajtónál.
Esetleg nem érsz rá most?
Mennyi idő, míg ideérsz?
Az szuper. Christian temetéséig jó lenne eltüntetni.
Kösz, akkor gyere!
Nyugi, hívtam Yannickot, mindjárt jön.
- Jól van. - Felírtál mindent?
- Aha, megvan. - Valami gyanús?
Nem, a templomban még kamera sincsen. Kérdezzük ki a környéket!
- Bekopogsz te... - Pierre, Benja!
- Mi a helyzet? - Szia!
Nézz csak be!
A fenébe, kérlek, mondjátok, hogy láttatok valakit!
A folyosót már sikeresen tönkretették.
- Igen, láttuk. - Szörnyű.
És megint ugyanaz az alkotás.
- Biztos ugyanaz a tettes. - Tényleg nem hiszem el, hogy ilyen van.
- És nem tudjuk elkapni. - Szia, Willy!
Benoit, szervusz! Láttad ezt?
- Igen. - Olyan dühös vagyok.
- Hogy képzelik ezt? - Ne is mondd!
- Ez elképesztő. - Már szóltam Yannicknak, épp idetart.
- Remek. - Ő majd elrendezi ezt valahogy.
Fogd meg! Nem várhatunk addig. Valahogy el kell takarni.
- Persze. - Itt temetés lesz.
Addig nem maradhat így.
Na meg jön a sekrestyés is, aki még a pápánál is katolikusabb.
- Ha ezt meglátja, nyílt színen elájul. - Igen, persze.
Mi körbejárjuk a környéket, hátha még itt ólálkodik.
Jó ötlet. Köszönöm a segítséget, fiúk!
- Kösz! Találkozunk. - Köszönjük! Majd találkozunk.
Nem hiszem el, hányszor játsszák még ezt el?
Borzasztó, ne is mondd!
Csak azt nem értem, hogy miért jó ez valakinek.
Ez komoly? Mi a szar?
- Mekkora bré volt az ajtón. - Durva.
Csak szerintem nyomat egyre nagyobbakat, na meg már az ajtóra?
- A következő a rendőrőrs lesz? - Tutira ott lesz a legújabb.
- Nem semmi. - Aha. Na meg Willy és Benoit...
Azok nem térnek magukhoz még jó darabig.
Nedves rémálmaik lesznek.
Érzed ezt? Jó cucc.
Be van dugulva az orrom.
- Semmi? - Nem.
Folyton taknyos vagy.
Valami vanília, nem?
Havannai szivar.
Havannai szivar, hol vettél te ilyet? Kubában?
- A boltban, szerinted hol? - Nyilván.
Én próbálkozom.
Otthon vagyok az ágyamban. Ha lehetne, ki sem mozdulnék.
Pihenek, ahogy az orvos azt mondta.
De ha egyszer folyton segítséget kér,
akkor mit csináljon az ember, mondjon nemet?
- Ezt hívják munkamegosztásnak. - Egyedül semmi nem megy.
- Nézzétek, jönnek a zsaruk. - Uraim!
- Jó napot! - Üdv!
Adjon isten, biztos urak!
Anne-Marie, anyukád barátnője.
- Anne-Marie? - Itt lakik az utcában.
- Nem ismerem. - Dehogynem.
- A leukémiás. - Nincs meg?
Leukémiás. A nővére jött rá, a valagán csúszott le a lépcsőn.
Nem bírt megállni a lábán, ezért elment az orvoshoz, hogy megvizsgálja.
- A férjének van egy anyajegy a nyakán. - Igen?
- Ja, tudom, melyik. - Annak meg bőrrákja van.
Az szép. Mindenki rákosodik?
Úgy tűnik. Christian pedig megölte magát.
Manapság már szinte csak így halnak meg az emberek.
Várjunk, most a nő él vagy sem?
Nem halt meg, csak meséltem a betegségéről.
Oké.
Egyébként nem tudsz valamit erről az új pélós graffitiről?
Vitrivalban. Láttam már párat, azt hittem, a török gyerek csinálta,
de ő nem lehetett, mert most nincs a faluban.
- Akkor hol van? - Kirándul.
Valami iskolai program. Nincs Vitrivalban.
Az is jól kezdődött, három órát totyogtak egy benzinkúton.
Aztán meg olyan kibírhatatlanok voltak a kölykök a helyszínen,
hogy a kísérő tanáruk, az a Madame Marie
tollasozás közben egyszer csak elbőgte magát.
- Az igen. - Akkor jók vagyunk.
- Hát végül is... - Mi megyünk is.
- Rendben, köszönjük! - Jól van, gyerekek.
Uraim!
- Szervusztok, jó munkát, fiúk! - Vigyázzatok magatokra!
Hadd említsem meg Baptiste-ot, a vitrivali sült krumplizó tulajdonosát.
Üdvözli minden vendégét.
- Jó napot! - Sziasztok!
Üdv!
- Mit bámulsz? - Mid van?
- Szendvicsem. - Tesó...
- Jó cucc. - Sonkás-lekváros? Undorító.
- És az a szottyadt tészta? - Hagyjál már! Tök friss.
- Tegnap csináltad? - Dehogy.
- De. - Jött egy kérés Catherine-tól.
A mi Catherine-ünk elhagyta a sálját. Virágos.
Arra kér minden kedves hallgatót, hogy imádkozzanak Szent Antalhoz,
hátha segít megtalálni ezt az értékes ruhadarabot. Előre is köszöni.
Valamint ma van drága Louise-unk szülinapja.
A mi kedvenc helyi Louise-unk.
Mire elindulok, már olyan sötét az éjszaka, mint a majom segge luka.
- Oké. Más? - Ti sem láttatok semmit?
- Semmit az égvilágon. - Miről beszélünk?
A graffitiről. Arról a vitrivali cerkáról.
- Nem láttátok? - Nem én.
- Több is van belőle. - Nincsen kamera?
Gondolhatjátok, hogy nem a kamera előtt kezdi ezt a baromságot.
- A rohadékja. - Okosan dugiban csinálta.
Ti miért nem tesztek kamerát stratégiai pontokra?
Egyrészt léteznek személyiségi jogok,
másrészt elárulnád, hogy mik ezek a pontok?
- Mit kamerázzunk be? - Igen, jogos.
Erre már nem olyan könnyű a válasz.
- Ez igaz. - A kis török volt, nem?
Már utánanéztünk, az valami kiránduláson van.
- Ezt valaki más csinálja. - Az a srác nem lehet.
- Kövessétek a digitális lábnyomát! - Jaj, Bernadette, hol élsz te?
Ez nem egy esti nyomozós sorozat.
- Lábnyomok... - Erre nincs pénz. Az ilyen drága.
- Túl bonyolult lenne. - És csak ketten vagyunk.
Akkor meg tetten kéne érni.
Mindenkinek figyelnie kellene, és akkor el tudnánk kapni közösen.
Szerintetek egy felnőtt a tettes?
- Meglepődne, ha tudná... - Valami nem normális.
...hogy miket művelnek az emberek.
- Ez felháborító. - Ez az.
- Változtak az idők. - Igen.
- Jó, de akkor is. - Hát...
- Borzasztó. Most mi lesz? - Igen.
Ebből nem mostanában lesz sikeres nyomozás.
- Hát nem. - Nem.
Na, mit adjak, hogy felviduljatok? Egy kólát?
- Legyen kóla, köszi! - Azt elfogadjuk.
Kösz szépen! Csaó!
Nath?
Itt vagy, kicsim?
- Szívem! - Szia!
Sikerült levakolnom a falakat.
- Hogy vagy? - Jól.
Meglátod, milyen szép lett.
Tényleg jó.
Megnéztem online pár videót. Adtam hozzá egy kis vizet.
- Látod a különbséget azért? - Persze.
SZEMETELNI TILOS
Gondolatban mindenki Christian családjával van
ezen a szomorú napon.
És egy emlékeztető a hét végére:
a nagy vitrivali máglyagyújtást február 25-én rendezik meg.
A tüzet este nyolc órakor gyújtja meg
a falu legutóbbi menyasszonya és vőlegénye.
- A szervezők mindenkit várnak... - Már megint lebuktál!
Hányszor mondjuk el,
hogy a házak százméteres körzetében nem gyújthatsz tüzet?
- Az agyunkra mész. - "Szia, apa!", talán.
- Jól van már. - És szervusz, kedves unokaöcsém!
Tényleg rohadt unalmas már vagy huszadjára idejönni ugyanazért.
Miért csinálod ezt?
- Folyton ezt csinálod. - Ez csak egy kis tűz.
Olyan kicsi, hogy még Benjaminékhoz is elér a füst.
- Alig van itt füst. - Tényleg nem unod még?
- Csak úgy gomolyog a füst felfelé. - Nem bántok ezzel senkit.
Mindjárt idehívjuk a kollégákat, és akkor megnézheted magad.
Na ahhoz mit szólsz?
Minden lehetséges füstöt az erdő felé fúj a szél.
- Milyen "lehetséges" füstöt? - Túl rendesek vagyunk, Pierre.
- De komolyan. - Nincs itt semmi füst.
Anya örülni fog, amikor megtudja, hogy eltüzelted...
- Ez marha jó. - ...a nyaraláspénzt.
Ne nézz minket hülyének!
Miért kell folyamatosan ilyen kellemetlen helyzetbe hozni minket?
Ha meg másnak szólunk, majd azt mondja,
hogy bezzeg az apádnak elnézed, neki lehet.
Kezdődik Christian temetése.
Külön harangoztak a halálakor meg a temetésekor is.
Ez mindig így volt. Nem újdonság.
Vitrivalban mindig is kétszer harangoztak.
- Ezt mondom. - Elég sokba kerül neked ez a tűz.
- Jobb, ha felkészülsz. - Jaj, ugyan már!
És ne merd folytatni, ha elmegyünk, ismerlek ám.
Nem tudnál beszélni vele?
Mást sem csinálunk, csak idejárkálunk emiatt.
- Mit akartok tőlem? - Miért, te nem látod, hogy mit csinál?
- Hogy állítsd le. - Előtted tüzel.
Szerintetek hat erre a hülyére bármi is?
Idejöttök, szóltok, de folytatja. Azt hiszitek, hallgat ránk?
Nem fogom ellenőrizgetni, hogy épp mikor rak tüzet.
- Ráérnél, nem? Úgyis itt vagy. - Azt hiszed, hogy nincs jobb dolgom?
- De, dobolgatsz. - Azt ütlegeled.
És akkor mi van, nem tetszik?
Nincs más dolgotok, mint engem cseszegetni?
- Ezt nem hiszem el. - Sziasztok!
- Szia! - Te sem mondasz erre semmit?
Hagyjad, hadd csinálja, ha akarja! Felnőtt ember.
Az egy cseppet sem zavar, hogy a nyaralásra szánt pénzt égeti el?
- Állj már le, válogasd meg a szavaidat! - De igaza van.
- Mi az, hogy igaza van? - Folyton hívogatnak miatta.
Kicsodák? Itt szinte mindenki családtag.
- Szerinted ki? Akiket zavar. - Na persze. Hagyjuk a témát!
- Bernard, Jean, ebéd! - Egy pillanat, és megyünk.
- Monsieur De Bildering! - Üdv, Jean-Francois!
- Hogy érzi magát? - Jól, és ön?
Megvagyok, köszönöm!
Akkor kezdenék is egy klasszikus kérdéssel.
- Mi újság Vitrivalban? - Most is minden rendben van.
A falu minden egyes lakója, köztük én is, élvezi az enyhe telet.
Több kedvünk van kimozdulni, a gyönyörű utcákra.
Ezek a közös vitrivali pillanatok felbecsülhetetlenek.
Ennek ellenére szegről-végről azért hallok panaszos szavakat.
"Már megint csinálják az utakat."
Megértem a nemtetszését, előfordul, hogy én is így érzek.
Mégis hadd kérjem a kedves lakók türelmét!
Forduljunk türelemmel az ilyesfajta apró kellemetlenségek felé,
mert ezek hosszú távon hozzáadnak az életminőséghez.
Nem válaszolhatok anélkül a kérdésére,
hogy meg ne említeném a falulakók egészségét.
Egy tanács: vigyázzunk magunkra és persze másokra.
Járjunk orvoshoz. Ne várjuk meg, míg késő lesz.
A kulcs a megelőzés.
Köszönöm, uram, a következő téma nem fog tetszeni.
A graffitik.
Nálam egyáltalán nincs kényes kérdés, szívesen válaszolok.
Semmilyen graffitit nem tolerálunk.
Az elmúlt hetekben jó párat találtunk belőlük.
Ezeket mind láttuk.
Rondák, és tönkreteszik az életminőségünket.
Szóval a felelősöket meg kell büntetni.
A rendőrség, akinek nagyon hálás vagyok, ezen dolgozik.
Ezt örömmel hallom, jövő hónapban is várom.
Köszönöm, Jean-Francois! Én itt leszek.
Most tartunk egy rövid szünetet, de hamarosan jövök.
BOLDOGSÁG
Szia, nagyi!
- Szia! - Hahó!
- Hogy vagy? - Jól.
- Nem zavarunk? - Dehogy.
Nem láttál senki gyanúsat?
Mert valaki graffitizett. Méghozzá valami disznóságot.
- Itt a... - Buszmegállóban.
Itt a közelben, azért kérdezzük, hogy nem láttál-e valakit.
- Nem? - Nem, senkit.
- Biztos? - Esetleg...
Sajnos nem igazán.
Soha nem veszek észre semmit, mert túl későn érek oda az ablakhoz.
Mások is kérdezgették, hogy nem láttam-e idegen alakokat.
De...
Hiába volt itt bárki, én nem láttam.
- Sajnálom, fiúk! - Oké.
- Jól van. - Semmi gond.
Akkor semmi szokatlan?
- Nem, semmi. - Biztos?
- Én megvagyok. Igen. - Biztos? És jól vagy? Kicsattansz?
- Minden oké? - Nektek meg olyan szép fogatok van.
- Igen? - Tényleg?
Jártok fogorvoshoz?
- Szépek. Nem úgy, mint nekem. - Szoktunk.
- Igen. - Aha.
- Muszáj... - Az enyémek szebbek.
Ő nem mindig mossa meg.
- Dehogyisnem. - Nyugi már!
Kié szebb? Az enyém vagy az övé?
- Mutasd! Hát az övé. - Hibátlan?
- Mindkettő az. - Ennyi.
- Én azért eszem egy cukorkát. - Éljen a szuvasodás!
- Ja. - Ő vigyorog.
- Így hamarabb elhasználja őket. - Igen.
Szerintem is.
- Csak edzem őket. - Én spórolok velük.
Az öregek sokszor sutyiban eszik az édeset.
- De miért? - Nem kell titkolni.
Ha akarsz, akkor egyél csak kekszet!
Szóval nem járt itt senki?
Láttam pár gyereket errefelé.
Értem.
Ide egy irodát képzelek el.
- Valami irodafélét. - Igen.
Nagy ablakkal?
Igen. Mert fontos a fény, amikor dolgozunk.
Ide jöhet a műhely.
- Az én műhelyem. - Igen.
- Mert ez meg neked fontos. - Nagy ablakkal.
Nem, ez a garázsajtó.
- Én miért nem kapok ablakot? - Nézd, itt van.
Ez nagyon kicsi.
Tervezhetjük nagyobbra, ha szeretnéd.
- Tetszik így? - Igen, tetszik.
- De még... - Ez egy elég nagy felújítás, szóval...
Úgysem mostanában költözünk el.
Még van időnk.
Nem kell sietni.
- Nem sietsz, hogy velem élhess? - Nem.
Nem maradsz ma itt?
Nem, mert anya főzött vacsorát. De gyere át, ha akarsz.
Az enyém is főzött, szóval...
Akkor elviszlek.
Oké.
- Szia, Jany! Hogy vagy? - Jól, és te?
Sziasztok!
- Sziasztok! - Helló!
És négy.
Tárd ki a kezed Engedd be a fényt
Add tovább szomszédodnak Még ragyogóbban
Tárd ki a kezed Engedd be a fényt
Hadd terjedjen el
- Ez még csak a kórus része volt. - Igen.
- Amikor felvisszük. - Csak kórussal.
Nézzük át a szöveget!
Énekeljük el még egyszer, és akkor szerintem végeztünk is.
Tárd ki a kezed Engedd be a fényt
Add tovább szomszédodnak Még ragyogóbban
Tárd ki a kezed Engedd be a fényt
Hadd terjedjen el
- Pisisek! Pisisek! - Elég legyen!
Irány a nappali, amíg beszélek Benjával és Pierre-rel.
Még a fürdőszobafalon is kiélték az izgatottságukat.
- Hát tudjátok, milyenek. - Aha, képzelem.
Semmi különöset nem láttam.
- Senkit? - Nem.
- Egész biztos? - Zajokat sem hallottam.
Csukott ablakkal alszunk, szóval semmi.
Nem tudok ennél többet mondani.
- Hát talán Germain egy picikét furább. - Germain Titeux?
Igen, elég érdekesen viselkedik.
- Nem nagyon köszön, visszahúzódik. - Sokszor ilyen a felnőttlét.
- Lehet. - Mindegy, a környéken leszünk.
- De velünk mindig rendes volt. - Majd beugrunk hozzá is pár percre.
- De ne mondjátok, hogy én küldtelek! - "Pauline beszélt rólad.
Mert olyan fura vagy."
Julia, ne ölj meg mindenkit!
- Oké. - Jó, de te se.
Maradj a szobádban!
Gyertek elköszönni!
- Szevasztok! - Helló!
- Sziasztok! - Helló!
- Jó bulit a karneválon. - Sziasztok!
Integessetek nekik az ablakból! Aztán összerakjuk a jelmezeket.
Nektek meg hajrá, sziasztok!
Pisisek! Pisisek! Pisisek!
- 1:42. Szép, Germain. - Az rekord.
- Szuper. - Nem rossz.
Amúgy nem.
- Mizu, Germain? - Veletek?
- Megvagyunk. - Minden oké.
- Aha. - És a suli?
Ja, túlélhető.
Komolyan azért jöttetek, hogy az iskoláról kérdezgessétek?
Engem gyanúsítotok a graffitizéssel?
- Igen, mondhatjuk. - Nem én voltam.
Ti tényleg ezért vagytok itt?
És amikor tízszer telefonálok be,
mert az elmebeteg, idióta szomszédom éjjel-nappal tüzet gyújt?
Ha kinyitom az ablakomat, minden füstszagú.
- A múlt héten még meg is fáztam. - Erről nem értesültünk.
Levegőt sem kapok abban a füstben. Hiába oltottam el.
Lelocsoltam vízzel, de az a szemét a képembe nevetett.
- Elegem van belőle. - Az az idióta nem a testvéred?
Nekem meg az apám, akkor mit csináljunk? Nem egyszerű a helyzet.
Két tűz közé kerültünk.
A hét elején ott voltunk, lerendeztük a dolgot,
de legközelebb kiküldünk pár kollégát, akik majd erélyesebben odacsapnak neki.
Ennyi, mi mást tegyünk?
Engem nem érdekel, mit csináltok, csak legyen már ennek vége, elég volt.
Tehát, Germain, biztosan nincs semmi közöd azokhoz a graffitikhez?
- Eskü, nincs. - Persze hogy nem ő csinálta.
- Oké, elhiszem. - Hagyjátok már!
- Menjünk! - Rendben. Helló!
Ebben nincs semmi személyes, mi csak a munkánkat végezzük.
Kulcsfontosságú a megelőzés.
Akkor sziasztok!
- De már megyünk is. - Helló!
Ha kértek almás pitét, van a konyhában.
Köszönjük szépen!
- Gyönyörű. - Tetszenek a falak. Jók lettek.
Nekem is.
Elég nehéz volt elkezdeni, mert még nem csináltam ilyet,
nem nagyon tudtam, hogyan kell.
- Mit használtál? - A pince falára...
Kétezer liter kell hozzá. Minden héten cserélni kell.
Finnországban és Norvégiában meg forrásvizet használnak.
Így spórolnak a vízzel.
Kéne ide csinálnotok egy kisebb teraszt is.
Most kezdtük a felújítást.
Szép lassan haladunk, terasz majd valamikor később lesz.
- Előbb a szekér, csak aztán a lovak. - Mert?
- Azért, mert lett egy jacuzzim? - Nem létfontosságú.
Bakker!
Csiripelnek a madarak.
- Baptiste-ért. - Aha.
Ott kötötte fel magát, ez nem fura?
- Mert? - Nem tudom.
Ott dolgozott. De nem volt jó ötlet.
- A sült krumplizónak annyi. - Már miért lenne?
Miért akarna bárki egy ilyen helyen enni?
Eladni is tök nehéz az olyan házakat, ahol meghalt valaki.
- Azért elkel. Végül megveszik. - Lehet.
Kajálni meg akkor is mész, ha a helyszínen meghalt valaki.
Aha.
Az ilyenek bárhol megtörténhetnek. Egy vonaton például.
Ez már besározta, tudjuk, mi történt ott.
És egy vonatnál? Vagy egy kocsinál?
Ha van egy baleset, mondjuk, kocsival nekihajtanak egy fának.
Mások egyszerűen leugranak egy hídról.
Ez is ugyanaz. Mi van, ha mészárlás volt itt?
- Mészárlás? - Valami lövöldözés egy háború alatt.
Vagy valaki felkötötte magát arra a fára.
Már minden besározódott. Na és? Akkor nem jössz ki otthonról?
- Vagy mi? - Igazad van.
Inkább hagyjuk!
A Radio Chevauchoir csapata, valamint minden kedves hallgatónk
őszinte részvétét szeretné kifejezni Baptiste családjának.
Mindannyian jól ismertük őt,
hiszen több száz, sőt ezer krumplit osztott már ki a La Renommée-ban.
Halála űrt hagy kis falvunk életében,
de mindenkinek joga van dönteni, amit tiszteletben tartunk.
Most pedig jöjjön egy kis zene, ami remélhetőleg könnyít a szívünkön.
- Negyven éve nem volt tűz. - Bizony.
- Igen, valóban. - Igen.
- Most jó szerencsét hozott. - Ti házasodtatok utoljára?
- Úgy tűnik, azóta nem volt más. - Bár én gyújthattam volna meg.
- Túl hamar házasodtál. - Ki gyújtotta meg még?
- Marie Madeleine? A családból. - Marie és Florent.
- Igen, ő ketten. - Marie és Florent.
Olyan kellemes itt a tűz mellett.
- Kellemesen felmelegít. - Nagyon csípi a szemem.
- Bár elég enyhe telünk volt. - Forró?
- Fáj a szemem. - Fáj a szemed tőle?
- Mit iszik a barátnőd? - Mindent.
19, így 21.
Én egyszerűen nem tudom elhinni. Képtelen vagyok. Borzasztó.
Hiszen nem volt semmi baja, jó élete volt.
- Akkor hogy ölhette meg magát? - Ez nem csak úgy megtörténik.
Igen, azt tudom. De azért megdöbbentő.
- Nem? - Nem tudom.
Szóval nyomoztok?
Hát ha úgy is lesz, nem hiszem, hogy kiderülne esetleg más,
ez öngyilkosság.
Én akkor is csalódott vagyok.
Énekeljetek, mezők Énekeljetek, virágok
Örömöm van az Úrban
Énekeljetek, mezők Énekeljetek, virágok
Örömöm van az Úrban
A világ minden útja
Elvezethet a Mennybe
És a csapongó szél
Elvezethet a naphoz
Énekeljetek, mezők Énekeljetek, virágok
Öröm van a szívemben
Énekeljetek, mezők Énekeljetek, virágok
Örömöm van az Úrban
JÚNIUS
Te mit zajongsz itt? Menjél már haza!
Csak zavarsz másokat.
Bakker, ez most komoly?
Mi bajod van? Befejezed? Menj már haza, Louise!
Még te hiányoztál.
Szia, Jean! Helló, Bernard!
- Mi az, mi történt? - Nézzétek meg!
- Itt? - Igen, ott a szögről lóg.
Mennyi időt voltál itt, mielőtt Jean megérkezett?
Nem tudom, pár percet.
Éppen a traktort akartam használni, amikor zajt hallottam.
Megláttam a hevedert, és akkor jöttem rá, mi folyik itt.
Kinéztem, de nem láttam senkit az utcán.
Aztán megérkezett Jean, ő hívott titeket.
Hogy hallottál zajt a traktoron?
Tudom, hogy fura, de meghallottam.
- Oké. Neked nem munkában kéne lenned? - Korábban végeztem.
És mivel volt még itt munka, ezért bejöttem hozzá a pajtába.
- Rendben. Tényleg nem láttál semmit? - Semmit az égvilágon.
- Egy pillanatra sem? - Egyáltalán nem.
Még oda a bokrok közé is bementem, de a nyomát sem láttam.
Ezt nem is értem.
Minek jön be valaki egy magánterületre, hogy felkösse magát,
ez olyan, mintha mi csináltunk volna vele valamit.
Közben mire bejöttem, már itt volt. Remek. Most mit csináljunk ezzel?
Apa nem is akart telefonálni,
de hát egy ilyen esetben muszáj, és jobb, ha nyomozni kezdetek.
De amúgy mi lesz a holttesttel? Ha előbb látom, még le is lövöm onnan.
Az nem megoldás. És akkor egész biztosan börtönben végzed.
Ki tudja, mi járt a fejében.
Lehet, hogy összezavarodott, nem volt jól.
Cathy nincs itthon? Látott valamit?
Kinshasában dolgozik. Már egy hete elment.
- Értem. - Csak mi vagyunk.
Ez a hatodik lenne. Nem akartok csinálni valamit?
Öt öngyilkosság három hónap alatt. Nem is érdekel?
Jean, ők rendőrök, nem varázslók.
De érdekel, csak nem tudunk mit csinálni. Mit tehetnénk?
Nincs hatalmunk az emberek élete felett.
- Tudom. - Nem vagyunk pszichológusok.
Ez igaz.
Akkor mi járőrözünk tovább. Hátha észreveszünk valami gyanúsat.
- Jó. - Nyugodj meg, Jean!
Ne idegeskedj! Örülj, hogy egy esetet kivédtünk!
- Oké. De majd felköti magát máshova. - Lehet.
Jean-Francois halálát követően,
rádiónk egy időre felfüggeszti működését...
Nincs mit mondanom azonkívül, hogy haszontalanok vagytok.
- Ne már! - Ugyan már!
Nem azért mondom, de hát tudjátok...
Senkinek nincs a homlokára írva, hogy öngyilkos akar lenni.
- De azért elgondolkodtat. - Mert?
- Megfigyeltem pár dolgot. - Rájöttünk, köszi!
Ebbe a füzetbe jegyeztem le, hogy kik jártak erre.
És a lakóink mentális állapotát.
A zöld a jó, narancs a közepes, a piros a legrosszabb.
Vezetés közben nem könnyű megmondani, a járókelőknél egész könnyen.
Jó, és?
És ez alapján készítettem egy táblázatot,
amiben a legtöbb ember benne van.
És ki piros?
Hát Bernard.
Ha Jean nem ér oda, már megölte volna magát.
Ez nem olyan bonyolult.
Az utolsó öt eset nálam mind pirossal volt.
Christian, a krumplis Baptiste, Stéphane, Michel és a mi rádiósunk.
Mindegyik piros.
Ügyes kis munka, de ez még nem bizonyíték.
- De kiindulásnak jó. - Lehetséges, de ez saját vélemény.
Igen, ami fedi a valóságot. Ezzel szemben ti nem jutottatok semmire.
Ne legyél bunkó!
Nem bunkó vagyok, csak ismerem a falut, ezt tudjátok.
Nem azt mondtuk, hogy nem ismered, csak...
Nem ezért...
Milyen nem ezért? Minden itt van.
Mindegy, ideje ebédelnem. És egyedül szeretnék enni.
- Mehettek, fiúk. - Jó.
Ha megkajáltam, folytatom a saját nyomozásomat,
mert aki itt piros, az feldobja a pacskert.
Köszönjük az infót!
Pierre, ti meg ne veszekedjetek Louise-szal,
a szüleiteknek már elegük van. Szép napot, fiúk!
Neked is.
- Benja! - Mi az?
- Láttad Nathot a füzetben? - Persze, egy nagy baromság az egész.
Nem kell mindent elhinni, amit ez az utolsó bolond állít.
"Összehúzott szemöldök."
Persze, mert Nath sokszor stresszes, amikor vezet. Ennyi.
Attól még nem veti le magát egy hídról. Ezt a gyökérséget.
- Végül is te jobban ismered. - Persze hogy jobban ismerem.
Összehúzza a szemöldökét, mert ő ilyen. Te meg folyton ásítozol, na és?
Ha esik, ha fúj, ha süt a nap, te folyamatosan fáradt vagy.
Neki meg olyan a feje. Nem kell belelátni semmit.
És láttál más neveket a füzetben?
Párat, de főleg Bernard-t néztem. Engem az is meglepett.
- Fura, de nem valószínűtlen. - Igen, tényleg nem az.
- Te viszont zöld vagy. - Még szép hogy. Téged nem láttalak.
Én sem találtam magamat. Talán, ha lapozott volna.
- Remélem, nem vagyok piros. - Azt te tudod a legjobban.
Ez igaz.
- Igen? - Mi vagyunk.
- Szervusztok! - Szia, Catherine!
- Jól vagy? - Igen, jól.
Azért jöttünk be, mert nyitva volt az ajtó,
már attól féltünk, hogy betörtek hozzád.
Légy óvatosabb!
Micsoda pattanás! Hatalmas.
- Ez nem pattanás, hagyjuk! - Ne segítsünk neked?
Nem kell, eljátszadozom én itt ezzel, hagyjátok!
Miután a nagyi kórházba került,
minden egy kicsit bonyolultabb, szóval majd...
- Kilencvenkét éves. - Igen, annyi.
Nem segítenek a többiek?
Figyelj, mindenki szépen halad, néha jövök Isával,
és akkor csináljuk egy kicsit. Próbálunk mindent kirámolni.
Már jó sok mindent kiszanáltunk együtt.
Majd a zongorát is elvitetjük. A testvéredé lesz.
Egek, nem elég a dobolás?
Úgy tűnik, hogy szeretne még egy kicsit zajongani.
És így szerencsére a családban marad.
Ez igaz.
POLGÁRMESTERI PARKOLÓ
Jó, rendben van. Oké.
Szólok a rendőröknek, és visszahívlak. Rendben?
De most mennem kell, mert itt vannak, jó?
Szuper, köszönöm a segítséget, majd hívlak, szia!
Na, mi a helyzet, fiúk?
- Pierre, csokit? - Nem kérek.
- Nem szereti. - Téged nem kell kínálni.
Megvagyunk, de ezek az öngyilkosságok...
- De nem csüggedünk. - Igen, azt merem remélni.
És ha már itt tartunk,
kaptam pár anyagot az SOS Öngyilkosságtól,
amit szerintem jó lenne kiosztani a lakóknak.
Ezek tájékoztatók és érdekes információk a témáról.
Laure, ezt kérlek, rakd ki a Facebook-oldalunkra!
Így mindenkihez eljut a hír.
- Rendben. - Köszönöm!
Kicsit nehezen lehetne megoldani,
hogy minden egyes falulakónak adjunk egy ilyen brosúrát.
Elég, ha az kap belőle, aki bármilyen szempontból fogékony rá,
akit esetleg érdekel.
Ahogy azt mindig mondom, a ti feladatotok a megelőzés.
Mert mint tudjátok, a megelőzés ilyenkor kulcsfontosságú.
Értem, de erről a témáról nem lehet csak úgy csevegni.
"Ó, elnézést, Gaëtan, olyan sápadt, itt egy papír az öngyilkosságról."
De ez nem kínos, igenis álljunk bele a dologba.
Legyünk képesek kimondani, ha valaki nem néz ki jól, és aggódunk érte.
Ez a ti feladatotok, szóval kezdhetitek.
És ha már itt vagytok, hogy állunk ezzel az ismeretlen vandállal?
- A fütykösök? - Pénisz.
Ráállítottunk a cerkatémára négy nyugdíjast,
akik időnként végigsétálnak az utcán, viszont még...
- Találkoztál velük? - Aha.
Még nem futottam össze velük, de jónak tartom az ötletet.
Mozgósítjuk a lakosokat, ennek közösségkovácsoló ereje is van.
Azt viszont nagyon fontos velük tisztázni, hogy ez csak megelőzés.
Óvatosan cselekedjenek, nehogy veszélybe kerüljenek.
Ez a legfontosabb. De rátok is számítunk.
És még itt van nekünk a Zöldebb Vitrival projekt.
Lassan sülnek az ételek.
Ne menjetek messzire, mert hamarosan fellép DJ Julien.
A kettes bár is nyitva van.
Az egyesben pedig szerencsekerék vár titeket.
Jó szórakozást, igyatok sokat! Ilyen napos időben muszáj.
- Azt le is kell ám mosni. - Nem!
Na szép.
- Sziasztok, fiúk! - Helló!
Pierrette, Isa, hogy vagytok?
- Jól. - Mi a helyzet?
A polgármester azt mondta, hogy brosúrákat osztogattok,
hogyhogy mi még nem kaptunk?
Mert még csak most kezdtük az egészet.
Nem akarjuk megijeszteni a lakókat azzal,
hogy mindenkinek az arcába toljuk.
Itt már így is mindenkit a frász kerülget.
Tudjuk. De mesélj, hogy vagy?
- Aggódom Pierrette és Germain miatt. - Anya, nem kell, jól vagyunk.
- Őt most dobta a barátja. - Azért jól vagy?
- Aha. - A nagy fenéket.
Összetörték a szívét két nappal a vizsgái előtt. Az egy rohadék.
Aggódom, mert itt vannak ezek az öngyilkosságok.
- Mehet? - Fent van a sapkám, igen.
- Akkor így jó? - Nekem igen.
- Jó lett. - Szuper.
- Ja, hogy itt vagytok? - Hol voltál?
- Itt vártunk. - Már órák óta keringek.
- De hol voltál? - Végigmentem az egész falun.
- De semmit nem találtam. - Hát mi sem.
Én befejeztem. Elegem van, most hazamegyek.
- De ezt hogy gondolod? - Csak úgy itt hagysz?
- Nem érdekel. - Ezt komolyan mondod?
- Igen. Hazamegyek. - Nyugodj meg egy kicsit!
- Jó mókának indult, de befejeztem. - Akkor minek szálltál be?
- Ég veletek! - Állj meg! Egy csapat vagyunk!
- Befejeztem. - Add vissza a mellényedet!
- Ezer örömmel. - De normálisan.
- Tessék! Elég volt ebből! - Köszönjük! Ezt tényleg nem hiszem el.
- A viszontlátásra! - Csalódás.
- Hatalmas csalódás. - Szép estét!
- Persze, menj csak! - Viszlát!
Szia!
- Ez nem szép. - Egyáltalán nem.
Hű, de kisütött a nap!
Így ni. Mehetünk?
Valaki korán kelt.
Mi az?
Nagyon okos.
- Esztek gofrit? - Nem kérek, köszönöm!
Ez annyira jó cucc.
Bernard mindig akart egy kongói machetét,
ezért hoztam neki kettőt.
Marha jó.
Amúgy, Cathy, Bernard hogy van mostanában?
Nem valami jól.
Miért, mi a baja?
Tudom, hogy hazudik. Nincs jól. Ő akarta megölni magát a pajtában.
Nem túlzás ez így?
Bőven van oka, hogy rosszul érezze magát.
Nagyon megérintette a nagyi halála. Az egészségével is gondok vannak.
A műhely meg egy katasztrófa, nem bírják el az ügyfeleket.
Akik persze emiatt meg panaszkodnak. De megértem.
- Akkor most sok nyomja a vállát? - Persze, rengeteg, de nekem is.
Olyan, mintha szellemek közt élnék. Vacsorakor vagy egyedül eszem,
vagy a fiúk az autókról beszélnek. Elegem van.
De, Cathy, te mindig olyan pozitív vagy.
Persze.
Szerinted javasolnunk kéne neki, hogy menjen pszichológushoz?
Nem, az azért túlzás.
Az előbb mondtad, hogy meg akarta ölni magát.
De azt én csak gyanítom.
Figyelj! Beszéljünk másról!
Egyébként, Pierre, készültök már az utazásra?
Igen, de még tanulgatnom kellene az angolt.
- Nem megy jól. - Hová mentek?
- Az Államokba Elisabethékhez. - Hagyjál már válaszolni!
Na!
Kansasba, hogy meglátogassuk Elisabeth fogadócsaládját.
- Jól hangzik. - Igen. És milyen volt Kongó?
Elképesztő. Olyanokkal találkoztam, akikkel 20 évet dolgoztam együtt.
Csodás volt. Tényleg.
- Ennek örülök. - Igen.
Elmentünk a Bonobó Rezervátumba.
Hű! És jó volt a szállás?
Aha, az a főnöké volt. Szuper volt, tényleg.
Ott azért nagy különbség van gazdag és szegény között.
Gondolom.
Én ebből a szempontból ott szerencsés voltam.
- Anya? - Igen?
Ezt azért kaptuk, mert üldözöd a tettest?
Igen. Ez személyes támadás. Biztos.
Hagyd már abba! Tényleg kiborítasz!
Louise!
- Most tényleg? - Mi az? Hol van Pierre?
Hé, Jerome! Mi a helyzet?
Micsoda véletlen! Pierre pont nincs itt.
Ha máshoz kell kijönni, az nem gond, de a testvéréhez nem tud.
Mondd, hogy mi van!
Az, hogy ez a nő az idegeimre megy a dobjával.
A te értékes idegeid.
Nehogy megsérüljenek a csúnya, gonosz dobos lány miatt.
Megnyúzom a golyóidat, és a dobomra húzom.
Hallod, hogy miket beszél?
Megfenyegetett. Csak nehogy odamenjek, és beverjem a képét ennek a leszbinek.
Leszbi? Ja, hogy most már homofób is vagy?
- Gratulálok! - Hé!
Jó, nem akarjátok befejezni?
- Rohadj meg! - Hé!
- Baszd meg! - Gyere ki onnan, és beszélgessünk.
Nem megyek a közeletekbe. Ti mind egy követ fújtok.
- Hiszen egy alomból jöttetek. - Na! Elég lesz.
Miért nem játszhat a bandában?
- Pontosan tudod. - Mert nincsen tököm.
Na jó, ez nevetséges. Meg sem hallgatjátok egymást.
Hagyjad már, ez egy agyhalott. Elhúzok. Győztél, seggfej!
- Ne is gyere vissza, te ribanc! - Hé! Hallod, Jerome! Mi volt ez?
Hónapok óta dobol a fülembe.
- Ne menjek közelebb? - Egyedül akarok lenni.
Louise, túl messzire mész. Elég, állítsd le magad!
Utoljára voltam elnéző. Jó, hogy Pierre nincs itt.
Te is csak egy újabb frusztrált pasi vagy.
Ha én nem bántottalak, te miért teszed?
Nem az én hibám, hogy nők nem csatlakozhatnak a zenekarhoz.
Mindig is tudtad, hogy játszani akartam a parádén,
azt hittem, ha megtanulok dobolni, az elég, de hát úgy tűnik, hogy mégsem.
Fogadd el, hogy ez mindig is így volt, a lányok nem zenélhettek ott, azt kész.
Ha valami nem fair, változtathatunk, csak ti nem akartok.
Milyen mi?
Ha annyira dobolni akarsz, akkor alapíts valami öreglányzenekart nőkkel.
Tessék, csináld meg!
Csináljam? Ezzel próbálsz érvelni? Miért csináljak új zenekart?
Már van egy, amihez csatlakozni akarok, csak nem lehet.
- Ez így nem igazságos, bakker. - Hát igen, az élet nem az.
De azzal nem oldasz meg semmit, ha piszkálod Jerome-ot. Oké?
SINAM, SINAM, Vitri-1, vége.
Vitri-1, SINAM, vétel.
Vitri-1, a rendbontást megoldottuk a Rue du Bois des Mazuis 64-nél. Vétel.
Jean-Francois halálát követően...
A francba! Megpróbáltam kifüstölni őket.
- Igen, mondtad. - A fenébe!
Le kéne lőnöm őket, de mindegy.
- Hát az tuti. - Annak a szomszédok nem örülnének.
Ezért használom inkább a légpuskámat.
Az elkábítja őket, aztán lapáttal végzek velük.
Amúgy tudod, mit kéne?
Nagyon szeretnék venni egy sólymot.
- Csinálnék neki egy kis helyet ott. - Hülye vagy.
Onnan vadászna. Bumm! Ennyi. Felfalná őket.
De hát Nath nem túl lelkes ettől.
Nem csodálom.
Pedig tök jól gondját viselném a madárnak. Elkényeztetném.
Nálad van patkány?
Nincsen. Elisabeth rá volt kattanva,
mindent telepakolt méreggel, de nem tűnt el semmi.
Tuti vannak. Hidd csak el!
- Meglátjuk. - Hát azért vigyázzatok!
- Hallod ezt? - Nem, süket vagyok.
Vicces.
Mit csinálsz? Tedd le!
Tedd le!
- Hagyd már a melót! - Igazad van.
- Lazítanom kéne. - De komolyan. Különben sosem lesz vége.
- Ezt nem hiszem el. - Apám hív.
Igen? Megnézted?
- Öngyilkosság. - Ne csináld!
Én azt hittem, hogy kocsival hajtott le a hídról.
Nem, dehogy, fejbe lőtte magát, lezuhant, és betört a feje.
A fenébe!
- Tudod, ezzel megduplázta az esélyeit. - Jaj, ne szórakozz ezzel!
Mi van, ha látták az emberek? Ha jártak erre páran, mondjuk, akár gyerekekkel?
Arra nem gondolt.
Szívás a szemtanúknak, de hát... Ez a leghatékonyabb módszer.
Mellé!
- Vízbe fulladhatott. - Aha.
Az a legrosszabb. Sokáig tart.
- És szenvedsz. - Durván.
Én a helyében...
Inkább méreggel próbálkoztam volna, vagy akasztással.
Ja.
De az sokáig tart, nem is öngyilkosság, inkább sanyargatás.
Ám végül meghalsz, szóval öngyilkosság.
Igen, de nem akarom, hogy fájjon.
Igaz.
Szóval megláttad a fényt?
Hamar meggondoltátok magatokat.
Miért nincs itt az egész falu?
Én a kereszteződést kezelem. A többihez használd az eszed.
Nem vagyok mentalista.
- Tud még valaki erről? - Nem.
Csak Charlotte, aki azt hiszi, őrült vagyok.
Mint egy félreértett művész, akinek metafizikai kirohanásai vannak.
Pedig ebben van logika, meglátjátok.
- Úgy van. - Minden megvan?
Hálánk üldözni fog, őméltósága.
- Ezt már szeretem. - Van még valami?
Nem azért mondom, de Julien, aki leugrott a hídról, nálam piros volt.
Igen, észrevettük.
Akkor magától értetődik, hogy ha előbb nézitek át a füzetet,
megelőzhettétek volna.
- Ez rád is ugyanúgy vonatkozik. - Hé, az nem az én dolgom.
- Akkor a miénk? - Srácok, hagyjuk a sárdobálást!
Együtt kell dolgoznunk, különben végünk.
- Oké. Szia! - Szevasztok!
- Charlotte! - Charlotte!
Sziasztok!
A francba, te is piros vagy.
- A francokat! - Eskü, nézd!
- Nem vagyok piros. - Oké, csak szívattalak. Zöld vagy.
Úgyis mind meghalunk egyszer.
Jól összerakta ezt a cuccot.
Ha belegondolsz, valamennyire mind pirosak vagyunk.
Mi bajod, filozófuskám? Ezek öngyilkosságok. Meg akarsz halni?
- Nem. Akkor nyugi! Itt fordulj balra! - Abbahagynád az utasítgatást?
Nyugi, haver! Útbaigazítást adok, nem parancsokat.
- Jól vagy? Nem szartál reggel, vagy mi? - De. Mintha érdekelne...
Haver, érdekel, de mit csináljak?
- Ilyen az élet. - Nem lehet csak ennyit mondani.
Hat öngyilkosság volt három hónap alatt.
Ez nem véletlen. Valami történik az emberek fejében. Valami szociológiai.
- Jönnek az összeesküvés-elméletek? - Te mi a fenéről beszélsz?
Örülj, hogy a mi családunkból senki sem piros.
- Nathalie narancs, de az nem számít. - Haver, ott van Bernard meg Simon is.
Mi?
- A testvéred. - A nagy francokat.
Bassza meg!
- Nem lehet mindent magunkba fojtani. - Aha.
És eléggé aggódunk a sok öngyilkosság miatt.
Főleg, hogy a bátyám vagy. Ő az unokatesód.
Remélem, tudod, hogy fontos vagy nekünk. Szóval ne tartsd magadban!
Régen állandóan kint voltál.
Láttunk biciklizni, motorozni, kocsmázni, de már csak bent ülsz.
Már nem marad ezekre időm.
- És a lányokkal minden rendben? - Szeretnék több időt tölteni velük.
- Jó, hogy Sophie itt van. - Jól megvagytok?
Igen, de néha azon gondolkodom, hogy nélkülem jobb lenne neki.
Hülye vagy? Ez komoly?
Nem tudom.
Hozzánk nyugodtan fordulhatsz, ha ilyen gondolataid támadnak.
Nem, megvagyok.
- Biztos? - Igen.
Rendben, vannak nálunk brosúrák, amiket szét kell osztani.
Az emberek néha könnyebben beszélnek egy idegennel.
Fel tudod hívni ezt az ingyenes számot, a nap 24 órájában.
- Nem hiszem, hogy kell ez nekem. - Azért tedd csak el!
- Abból, amit látok... - Tedd csak el!
- Semmibe nem kerül elrakni. - Jó, köszönöm!
- Próbálunk gyakrabban benézni. - Oké, köszi!
- Hívj, ha végeztél! - Oké, majd csörgök.
Majd jövök.
Helló, Martine!
- Szia, édesem! - Martine! Minden oké?
- Igen, veled? - Velem is.
Benja nincs is itt?
- Yvette-tel van. - Még mindig.
- Igen. - Jaj, istenem! Az a haj.
- Micsoda dolog! - Bizony.
- Alig ugrotok már be köszönni. - Sosem vagy az ablakban.
De ott vagyok, csak te nem jössz. Egyenesen Francois-hoz mész.
Csak nem jobbak nála a pletykák? Tudom. Mivel most betegszabin van...
- Most van ideje. - Na, az biztos.
- De azért attól még... - Hívjatok meg, és jövünk.
Kérjek időpontot? Hát jó. Figyelj! Legyen, mondjuk, hétfő!
- Hétfő? - Tíz óra.
- Tízkor. - Az jó?
Hétfő tíz óra.
- Oké, rendben. - Találkozunk.
- Hétfőn. - Hétfőn jövök.
Szia, kicsi Pierre!
Jól érzem magam.
Én is. Nagyon.
Amúgy...
Mi az?
Jól érzem magam, és szerintem szerencsések vagyunk.
Nem panaszkodhatunk.
Nem.
És...
Azt hiszem, nem tudok majd a következő hónapokban angolt tanulni.
De, Pierre, te beszélsz angolul.
Igen, de... Nem is tudom.
- Ez jó érzés? - Igen.
- Hé, nézd csak! - Mit?
- Itt egy fütyi! - Hű, és nem is kicsi!
- Hatalmas! - Szép munka, Bernadette.
- Szólok is Pierre-nek. - Jó, rendben.
Halló, Pierre, Benjamin? Sziasztok!
Kint vagyunk az utcán, és találtunk még egy pöcörőt.
- Ennyi, gondoltam, szólok. - Bernadette, várj!
- Miért, mi van? - Találtam valamit.
- Mi az? - Itt, nézd!
- Egy festékszóró. A kukában. - A mindenit!
Óvatosan! Az ujjlenyomataid.
- Elég vakmerő húzás. - Az ujjlenyomataid.
- Tényleg, bocsi! - Bizony.
- Beteszem egy zacskóba. - Jó ötlet.
Fiúk, Chouchou fantasztikus felfedezést tett.
- Találtunk egy nyomot. - Van egy nyomunk.
Volt egy festékszórót a bolt mellett.
Betette egy zacskóba.
- És találtunk egy nagy kukit a falon. - Igen.
Szóval nagy az öröm. Ez remek fogás volt. Nagy siker.
Kár, hogy még kiszúrják a szemünket a kolbászok.
Oké, sziasztok!
- Bernadette, oké... Várj még! - Nagyszerű, folytassuk!
Martine?
- Hú! Valaki! - Biztos hátul van.
Kinézek ide a kertbe. Nézd meg fent!
Sokszor fülhallgatóban vasal.
Martine?
Pierre!
A francba, Pierre!
- Rohadt élet! - De ne csak állj ott!
Segíts! Egy, kettő, három!
Hívj segítséget! Mondd, hogy inzulint vett be!
SINAM, SINAM Vitri-1-nek. Sürgős ügy.
Oké.
Gyertek még!
Ha már összegyűltünk itt ezen a szép napon,
gondoljunk egy kicsit Martine-ra!
Valamint a nemrég történt halálesetekre.
Őszinte részvétünket küldjük a családoknak,
és osztozunk a fájdalmukban.
Mindezek ellenére boldog Szent Péter-napot kívánok mindenkinek.
Jelzésre célozni!
Most!
Jó.
És egy, két, há'.
Egy, két, há'!
OKTÓBER
Igen, de nem gondolkodsz tovább ennél. Talán egy jel, hogy le akarod bontani?
Mit gondolsz erről? Talán ez egy üzenet akar lenni.
Milyen üzenet?
Valamiféle jel.
Vagy nem is jel, hanem egy lehetőség,
hogy újragondoljuk, hol szeretnénk pontosan élni.
Ha nem költözünk be, akkor mi legyen azzal a lerobbant házzal?
Nem kell senkinek.
Azért az árért vettük a házat, amennyit maga a telek ér,
szóval ha eladjuk, nem veszítünk sok pénzt.
És hogy találunk majd otthont?
Itt lassan minden üres házban történt öngyilkosság.
Pierre!
Lehet, hogy nem Vitrivalban élünk majd.
- Egy perc. - Pierre!
Te meg mit csinálsz?
Bernadette, Noël és Philippe a szemetünket túrják!
- Gyere, és állítsd meg őket! - Most nem dolgozom.
- Figyi! Most megyek. Oké? - Mit kerestek a szemetünkben?
- Oké, szia! - Mit képzeltek, mit csináltok?
A lányom nem fest péniszt falakra. A tiéddel ellentétben.
- Az én lányom sem csinál ilyet. - Itt meg mi folyik?
- Mióta túrjátok mások szemetét? - Gyanús tárgyakat keresünk.
Miért lenne itt bármi gyanús?
Ne zavarjátok, Elisabethet hívja.
- Ugyan már! - Maradj itt, és ne zavard!
- Vécére megyek. - Hagyd már békén, gyere le!
- Csak kopogtam. - Már elege van belőled.
- Nem erőltettem. - De idegesítő vagy.
Pierre!
Pierre, lőjek?
Pierre! Pierre!
Lőjek?
Pierre, mit csináljak?
- Hé, tesó! Hogy vagy? - Jól, és te?
Jól, hoztam neked egy muffint.
- Köszi! Milyen ízű? - Vaníliás-rumos.
- A rum a fecskendőben van. - Oké, köszi, sziasztok!
- Hogy van Simon? - Hát megvan, de azért jól nincs.
Hány piros maradt még?
Tizenkettő.
A szokásosak.
- Oké, essünk neki! - Csináljuk, amit kell!
- Igen, megvagyunk. - Ti mindig csak megvagytok.
- Igen. - És te hogy vagy, Pierre?
- Kicsit fáradtan. - Mindig fáradt, mindegy.
Így született, nem öngyilkos akar lenni.
A vérnyomás alacsonyabb a szokásosnál. Kifejezetten alacsony. Van más tüneted?
- Néha csillagokat látok. - Ezzel vigyázni kell.
- És eleget szoktál inni? - Igen, főleg kólát.
Kólát? Tudod, hogy a kóla borzalmas.
Napi két liter vizet kellene innod.
Oké, mély levegő. Jó nagyot.
- És te hogy vagy? - Semmi különös, vagyogatok.
Van még munka, de beköltöztünk.
- Bár Nathalie most nincs itt. - Nyaralgat?
Nem, most egy időre a szüleihez költözött.
Az anyja beteg, plusz az összes itteni öngyilkosság...
Így döntött. De jól vagyunk.
Értem. Rendben, te is vegyél mély levegőt!
És veled mi van? Hogy vannak a szüleid?
Figyi, nem csevegni jöttünk ide. Mi szolgálatban vagyunk.
Pierre, kérlek! Nyugodj meg!
Csak azt próbálom elmondani, hogy aggódom az egészséged miatt.
Ingadozik a vérnyomásod, sápadt vagy. Tudom, hogy Benjamin kemény fickó,
de az arca mindent elárul. Túlhajszoljátok magatokat.
Beszéltem Fabrice-szal. Kellene valaki mellétek.
- Az megoldás lenne. - Ez hülyeség.
Te mondtad, hogy fáradt vagy. Szükséged van pihenésre és vitaminokra.
Talán antidepresszánsokra is? Na jó, menjünk, Pierre! Semmi szabadság.
Itt vannak az igazolványok. De beszéljétek meg ezt Fabrice-szal!
- Hiszen az egészségetek a tét. - Ja, persze.
Ez a ti felelősségetek. Ha történik valami, magatokra vessetek.
- Nekünk nem kell szabadság. - Nekem is a körmömre nézhetnek.
Jó ötlet, srácok. Adok pénzt anyám miatt is.
- Köszi! - Milyen virágot vesztek?
- Krizantémot. - Valami egyszerűt.
A krizantém mindig szép.
- Ennyim van. - Köszi!
- Jól vagy? - Sokszor álmodom rosszat.
- Micsodákat? - A sok öngyilkosság miatt van.
Tegnap este a kis Damien ott állt a ház előtt
kidülledt szemekkel, és a házat bámulta.
- Szörnyű volt. - Ez kísért éjszakánként.
- Igen. - Légzőgyakorlatokat kéne csinálnod.
- Nem tudom, kipróbálom. - Régóta tart ez?
Mióta nem dolgozom.
Akkor vissza kéne menned dolgozni.
- Törődj magaddal! - Igaz.
Visszatérő rémálmok, fáradtság, ezek baljós jelek.
Az őrsön már van terápiás szolgáltatás.
Ha valakit esetleg megviselnek az öngyilkosságok.
- Rendben. - Vagy végezz légzőgyakorlatokat!
- Írd be a YouTube-on! - Jó, megnézem, bár kétlem...
Nem tesz csodát, de nekem is voltak rémálmaim, sokat segített.
- Majd megnézem. - Nem olyan rossz.
- Mi az, Pierre? - Gyűjtés.
Gyűjtés az öngyilkosságok áldozatainak mindenszentekre.
Ja, igen. Hozok egy kis pénzt.
- Köszi! - Krizantémot vesztek majd a sírokra?
- Igen. - Remek.
Jó, hogy megvettük azt az esőztetős zuhanyt.
Utána teljesen ellazultam. Mindenem be volt állva.
Teljesen megérte az árát.
Nem, a kerti zajokról van szó.
Elegem van az egészből, rohadtul idegesít már, tényleg.
Ne szórakozz, tudom, mit hallottam, és a végére is járok majd.
Mi van anyukáddal?
Akkor minek mész oda, ha nem segítesz?
Ha nem tudod megcsinálni neki még a legapróbb elintézendőket sem, akkor...
Micsoda megmentő!
Igen, üdv a való életben! Az nem kívánságműsor. Nekem sem.
Nem, mondom, nekem sem.
Oké, igazad van. Jó. Puszi!
- Micsoda? Puszi? - Csak neki mondom, hogy örüljön.
De hallottad, amit a kerti zajokról mondtam neki?
Amúgy gondolkodtam rajta. Valaki ólálkodik ott?
Nem tudom, talán egy kukkoló, egy betörő, aki felméri a terepet.
Mindenesetre nem hiszem, hogy állatokról lenne szó.
Nem olyan zaj volt.
Nathot nem akarom kiborítani, de fegyverrel a párnám alatt alszom.
- Mi? A puskáddal? - Nem, a krómozott Smith & Wessonommal.
Most Nath párnája alá raktam. "Basszus, hallok valamit." És előrántom.
- Ez elég furcsa. - Egyáltalán nem.
Ismersz engem. Nem ijedek meg könnyen. De ez most felzaklatott.
- Hé, megvan még a lakókocsid? - Miért?
Pár napot ott töltenék, figyelnék veled.
Az elmúlt hónapok hangulata meg a munkánk miatt
szerintem nem kockáztathatunk.
- Biztos vagy benne? - Csak pár napról lenne szó.
- Igazad van. Ne kockáztassunk! - Oké, megegyeztünk.
Amúgy beugrunk Bernard-hoz?
Tudom, hogy már nem piros, de rá kéne nézni.
Oké, felőlem, de milyen ürüggyel menjünk?
Még sosem mutatta meg a Bic-gyűjteményét?
Nem, soha.
Ez nem gyűjtemény. Csak van pár, ami tetszik.
Azért elég sok van.
- És egyébként minden rendben, Bernard? - Hát igen is, meg nem is.
- Mi történt? - Egy érzelmi spirálba kerültem.
- De ez nem a ti dolgotok. - Micsoda megfogalmazások!
Bizony ám.
- Hiszen pszichológushoz jár. - Nem járok oda.
- Egyébként mi a helyzet az új házakkal? - Sosem lesz vége.
Az új szomszédok pokollá teszik majd az életünket.
Megnéztem a házakat online. Iszonyú rondák. Pfuj!
Ha tehetném, lapáttal verném szét a fejüket.
Vagy jól elővenném a fegyverem, és bumm. Sztori vége.
Az enyhén illegális lenne.
Szeretnétek egy kis pezsgőt?
- Nem, köszönjük! - Szolgálatban vagyunk.
- Jól érzed ott magad? - Persze.
Péntek reggelenként takarítok, aztán élvezem az időt az én drágámmal.
Éled az életed.
Szerintem a hang elölről jön, nem?
Igen, de ezt nézzétek meg! Egy pénisz.
Egy régi darab.
Ez nem autószerelés, hanem régészet.
Kíváncsi vagyok, hogyan festhette ezeket Louise.
Hagyjuk már Louise-t! Nincs is semmi bizonyíték ellene.
- Hogy van Louise? Berendezkedett? - Ki tudja? Már nem Vitrivalban él.
- Nem hajlandó meglátogatni. - Bolond vagy? Miért nem?
Életem, szerintem senkit nem érdekel, hogy Louise csinálta-e a graffitit.
- Néhányan nem örülnek neki, de... - Szégyent hozott a családra.
Az emberek csak azon vannak kiakadva, hogy nem kapott büntetést.
- De azért nem fogjuk lefejezni. - És nincs bizonyíték.
A graffitizés abbamaradt, amikor elköltözött,
de a lényeg, hogy nincs bizonyíték.
Még mindig azon gondolkodom, hogyan csinálta.
Ha Louise tette, ha tényleg ő volt, akkor aztán okos.
Hé, nem hívod fel, hogy megkérdezd, hogyan csinálta?
Nem! És a hang a lökhárítóból jön, úgyhogy csináld!
ÜDVÖZÖLJÜK
A rohadt életbe!
A büdös francba!
Bakker!
Esküszöm, kicsinál ez a szar.
Bocs a kutyaszagért, de kitakarítottam mindent.
Nyugi, nem olyan vészes.
Akkor okés, remélem, jól berendezkedsz.
És egyébként jól vagy?
Hagyd már ezeket a kérdéseket! Most nincsenek öngyilkosságok.
Azt mondjuk az embereknek, hogy beszéljenek,
mi meg az ellenkezőjét csináljuk.
Látom, hogy padlón vagy. A ház miatt...
Haver, jól vagyok.
Elisabeth elment Kansasba.
Azért nem kell sót dörgölni a sebembe.
Nem eszem macskát és patkányt.
- Meg kutyát se. - Már nincsenek patkányok.
- De valahol megeszik őket. Finomak. - Hát akkor egészségükre.
Én maradok a disznónál, marhánál, báránynál, csirkénél.
Nekem ez elég.
- Nézd! - Meg a vadhús. A szarvas is finom.
- Telihold. - Jól vagy?
- Vérfarkas lettél? - Nem vérfarkas. Magányos farkas.
Öreg magányos farkas. De annyira nem magányos, mint én.
Haver, ott van Nath, én, a családod, a szüleid.
Lehet, hogy Nath nem jön vissza, de nem baj, túlélem.
A szüleim szerint egyedül öregszem meg. Szóval ezentúl farkas vagyok.
- Ez kicsit drámai. - Inkább realista.
Szükséged van Elisabethre? Nem.
Egy érzelmileg elhanyagolt kisbaba vagy? Hívjam anyucit?
- Nem kell. - Na ugye.
Nath a születésnapodra visszajön.
Kizárt.
Miért?
Mert fél az anyját egyedül otthon hagyni. Azért.
És Nath érzékeny. Nem olyan, mint én.
Elég kicsi a tűrőképessége.
Miért nem hozzátok ide az anyját?
Én akartam neki egy kis lakást építeni,
de ő otthon akar maradni. Megvan a rutinja, a szomszédai.
Jól elférne a lakókocsiban.
Nem akar idejönni, és ott már te laksz.
Már az enyém. A megfigyelőpontom.
Úgy van.
Úgysem versz meg.
Baszki!
Nem rossz.
Bakker!
- Kell majd távcső? - Mihez?
Pierre?
- Pierre? - Hallottál valamit?
Figyelj, Fabrice most hívott. Újabb öngyilkosság történt.
- Ki az? - Fent.
- De ki az?
Fogalmam sincs, elmegyek futni.
Néhány kolléga intézi, úgyhogy nem kell mennünk.
Nyitva hagytam a házat,
használd a zuhanyt, vagy amit csak szeretnél.
Jó, oké. Köszi!
És nem hallottam semmit tegnap éjjel.
- Én sem. - Egyelőre hagyjuk!
Hé, srácok! Itt van Ben!
Mi újság?
- Minden oké? - Igen.
- Most pakoltok? - Igen.
Aha.
Bejutott, felment, aztán egyszerűen levetette magát.
Mutasd meg a fotót!
Azt a rohadt! Tudjátok, ki az?
Igen, könnyen azonosítottuk. Sébastien Brasseur. Ismered?
A francba, igen. De hogy tudott bejutni?
Nincs nyoma annak, hogy betört volna.
Szerintem megszerezte a kódot, és csak úgy bement. Nem tudom.
Amikor le akartuk hozni, a szemünk előtt ugrott le.
Basszus!
- Akkor hagylak titeket dolgozni. - Szia!
- Sziasztok! - Csaó!
Sébastien mindig zöld volt, mégis öngyilkos lett.
Nekem ez nem is olyan hihetetlen.
- Lehet, hogy láttuk előre. - Miért nem mondtad korábban?
Utólag könnyű okoskodni. Lehet, hogy voltak ilyen-olyan jelek.
- Nincs kristálygömbünk. - Ez az, ennyi, nem vagyunk médiumok.
Csak a figyelmeztető jeleket látjuk tíz évvel később,
amikor a háborúnak vége.
Igen.
Nem vagyunk médiumok.
- Ezt nem hiszem el. - Hihetetlen.
- Én ezt nem bírom tovább. - Húzódj le!
Hidd csak el nyugodtan, amit mondok!
- Ez nem így működik. - Mi van itt?
Ellopták a rolleremet.
- Nem hazudik. - Nyugi, Chouchou!
Csak ott felejtettek egy zacskó chipset.
- És egy üdítőt. - Visszamentünk volna érte.
- Te mocskos kis vadállat. - És ezt csak így megússzák?
Nem veszitek észre, hogy nem tisztelik a falut?
Na jó, befejeztük! Elég volt!
- Add vissza a rollert! - Nem! Nem, nem, nem!
- Nem akarom. Mondom, nem. - Legyen elég ebből! Engedd el!
Nem adom vissza. Hihetetlen.
Hazamehettek, a szüleitek száma úgyis megvan.
- Ezt dobjátok ki! - Kösz, sziasztok!
Ha felénk jártok majd, anya ad pénzt a gyűjtésre.
Rendben, majd intézzük, nagyon kedves.
- És a palack? - Elég a palackból!
Sébastien most ölte meg magát, és ti csak a szemét miatt aggódtok?
- Ez komoly? - Fixáció?
Na az biztos. Abban egyeztünk meg,
hogy a graffitizésről gyűjtötök nekünk információkat.
Voltak szabályok. Oké? Sétáltok, infót gyűjtötök, és ennyi.
Nem intézkedtek. Oké?
És már vagy egy hónapja nincs graffitizés.
- Igen, és vajon miért? - Mondanál valamit?
- Nem, én semmit. - Te meg mit művelsz?
- Senki nem tud viselkedni Vitrivalban. - Most lett elegem belőletek.
A helyi megelőző csoport feloszlik, ennyi volt.
- Mindenki szépen induljon el! - Igen, irány a rendőrőrs!
- Azonnal. Nincs ellenkezés. - Az autóba.
Nincs több gyerekriogatás és szemétben turkálás.
Nem értem.
Sébastien mindig zöld volt a füzetemben. Soha nem piros. Nem értem, miért tette.
Elegem van. Az egészből. Nincs több füzet.
Ha több kárt okoz, mint hasznot, akkor befejeztem.
Hát, ha úgy gondolod, hogy ezt kell tenned.
- Legalább tudod, mi a határ. - Emberi határ, nem az enyém.
- Persze, értjük. Ugye, Pierre? - Igen, igen.
Azért még eljövünk hozzád, más ügyben is.
Még nem vagyok halott. Adhatok nektek újabb feladatot.
Aha, mondd!
Van összefüggés az öngyilkosságok között,
azonkívül, hogy mind halottak.
És mi az?
Egyik férfinak sem volt gyereke.
Egyiknek sem.
- És Christian ikrei? - Örökbefogadottak.
Jean-François a rádióból felnevelte a felesége lányát.
Az sem számít.
Akkor mi számít? A sajátjaként szerette.
Jól átgondoltam.
Az számít, hogy a kérdéses férfi a saját spermájával szaporodott-e.
És Martine?
- Vele mi van? - A nőkön nem rágódtam.
Egyetlen nő nem nyújt elemzési alapot.
Emlékszel a pástétomokra, amiket a közös vacsorákra készített?
Igen.
Ha ti ketten nem akartok leugrani egy szélturbináról,
menjetek, és vessétek el a magjaitokat!
- Ne viccelj ezzel! - Én nem viccelek.
Elküldtétek a nőtöket Vitrivalból, és ti ketten együtt éltek.
- Az emberek beszélnek. - Baromság.
- Nem mi küldtük el őket. - Csak mondtam, amit hallottam.
Charlotte-tal azt tettük, amit kellett.
Louise aggaszt, de most valószínűleg biztonságban van.
El kellene látogatnod hozzá, hogy lásd az új lakását, örülne neki.
Nem akarja elhagyni Vitrivalt.
- Egy idióta vagy. - Nyugi!
Szerencséd van, hogy szeretlek.
- Igen, én is. - Helló! Nem zavarok?
Ugyan.
Nem is áll olyan rosszul a szénánk.
Jó itt, ugye?
Minden kedves és mélyen tisztelt lakosnak.
Nagy öröm számomra, hogy ma szólhatok hozzátok,
és áldott halottak napját kívánhatok.
A halál könyörtelen, hirtelen jön.
És idén a falunk közelebb került hozzá, mint szokott.
Nehéz évünk volt.
De az ilyen események emlékeztetnek a megújulásra.
Hogy minden újrakezdés egyben újjászületés is lehet.
Boldog mindenszenteket kívánok.
Áldott és békés ünnepet.
Vigyázzatok magatokra és a családra!
Ünnepeljük együtt a számunkra kedveseket!
Akiknek emléke fontos.
Kitartást, Vitrival túléli.
Jó volt?
Igen, de tarts szünetet minden mondat között!
Rendben, akkor vegyük újra! Semmi gond.
Ja, és említsd meg, hogy Pierre és Benjamin gyűjtenek az áldozatoknak!
Szép kezdeményezés.
Oké, felírtam. Igazad van, rendben.
Rendben, mehet.
Minden kedves és mélyen tisztelt lakosnak.
Áldott ez a nép
Isten népe, indulj tovább
Előre Isten országába
Vonulj örömmel a szívedben
Áldottak azok
Akik szegény ember szívével bírnak
Áldottak a szegények
Mert övék az ország
Áldott ez a nép
Isten népe, indulj tovább
Előre Isten országába
Vonulj örömmel
Áldottak azok
Akik a békéért dolgoznak
Áldottak a békességesek
Mert ők Isten gyermekei
Nekem ízlik ez a sör.
- Pont erre gondoltam. - Tökéletes arány.
És milyen a fürdő, hogy tetszik?
Tipp-topp.
Télre le kell majd engedni, ugye?
Aha, ne is mondd! De nem úgy van az.
Elég hidegnek kell lennie, különben tönkremegy a pumpa.
Jól kell időzíteni, vagy tönkremegy.
- Majd segítek. - Kösz!
- Ketten megoldjuk. - Nekem jó.
Elhozod a fűtőt a szüleidtől a lakókocsihoz?
- Igen, holnap át is megyek érte. - De ne halogasd!
Mert tavaly télen Nathtal majd megfagytunk a lakókocsiban.
- Igen? - Aha.
Elisabeth sem bírja a hideget?
- Nem nagyon. - Akkor intézd el!
Hogy amikor visszajön, lássa, hogy otthonos fészket teremtettél neki.
Igen, azért ez jó lenne.
Jó lenne pár hét szabadság, amikor a lányok majd visszajönnek, nem?
Aha, azt nem bánnám.
Pihenő...
Az élet szép. Mit panaszkodunk?
Szép.
Magyar szöveg: Fehérvári Laura
Felirat: Rádóczki Attila
VITRIVAL, A VILÁG LEGSZEBB FALUJA
MARIA JACQUET EMLÉKÉRE (1932-2023)