Downloaded from YTS.BZ
Official YIFY movies site: YTS.BZ
- Bună. - Bună.
Încă o zi plăcută începe cu noi pe frecvenţă.
Aşa că, dacă n-aţi plecat încă de-acasă,
o să vă daţi seama rapid că odată ce-o s-o faceţi,
era mai bine să fi rămas înăuntru.
Pe această nota, iată o melodie care o să vă-ncălzească sufletul,
dacă nu şi trupul.
Muzică!
Deschizi obloanele casei tale
Spre o nouă dimineaţă...
Bună, Stibel.
FEBRUARIE
- Catherine! - Cathy!
- Bună. - Ce faci?
- Sunt bine. - A trecut ceva timp.
- Ai venit şi tu pentru Christian? - Da.
Ce situaţie...
- Nu-mi vine să cred. - E atât de trist.
- Şi copiii... - Ce-o fi fost în capul lui...
Nicio explicaţie... E o treabă urâtă.
Salut, Yannik. Sunt Pierre Bastin.
Sunt cu Benjamin la biserică.
S-au apucat din nou. E unul imens pe uşă.
Eşti disponibil cumva acum?
În cât timp ajungi?
Super.
Mâine e înmormântarea lui Christian. Ar fi bine să dispară.
Mersi, ne vedem în curând.
- Am vorbit cu Yannik. Vine. - Bun, perfect.
- Ai detaliile? - Da, mi-am luat notiţe.
- Vezi ceva? - Nu. Biserica n-are camere.
Dar vecinii?
Salut, Pierre, Benja. Ce vă aduce pe aici?
Vino să vezi.
Ce nenorocire! Nu-i în regulă... Aţi văzut ce se întâmplă?
- Deja au mâzgălit sala. - Da, am văzut.
- E acelaşi individ. E acelaşi tag. - Da, aşa cred.
- Ce nenorocire... - Încă n-am reuşit să-i prindem.
Bună, Willy.
- Benoît! Bună! Ai văzut? - Da.
- Sunt negru de supărare! - Da, îmi imaginez.
- Nu-mi vine să cred... - L-am sunat pe Yannik, trece el.
Yannik o să cureţe totul.
Totuşi, între timp, va trebui să acoperim asta.
- Nu putem lăsa aşa. E înmormântarea. - Normal că nu.
Când ajunge paracliserul, care-i mai catolic decât Papa...
Dacă vede asta, leşină.
Noi mergem în patrulare. Poate încă dau târcoale pe aici.
În regulă, mersi. Vă mulţumesc, Benja, Pierre.
- Pe curând. - Ne vedem.
Ce căcat?
- Pe uşă... - Ce porcărie.
O să le facă din ce în ce mai mari? Acum pe uşa bisericii?
Urmează postul de poliţie?
Următorul o să fie pe postul de poliţie!
Willy şi Benoît n-o să-şi revină niciodată din asta.
- O să viseze asta săptămâni la rând. - Coşmaruri erotice.
Simţi mirosul? E marfă bună.
Nu, am nasul înfundat.
- Nimic? - Nimic.
Tu mereu ai nasul înfundat.
Habar n-am, e vanilie sau ceva?
Trabuc de Havana.
Trabuc de Havana. De unde l-ai luat?
Din Cuba?
- De la magazin, ce credeai? - Clar...
Urmez sfatul doctorului. "Odihnă!"
M-aş odihni şi eu, dar mă tot cheamă ăsta să-l ajut...
Asta se numeşte "delegarea sarcinilor".
- Nu e în stare de nimic singur... - Atenţie, vine patrula!
- Ce se mai aude? - Domnilor.
Bună ziua, domnilor poliţai.
Anne-Marie, o prietenă de-a mamei tale.
- Anne-Marie? - Stă pe strada asta.
Habar n-am.
- Are leucemie. - Ce?
Leucemie.
Şi-a dat seama sor-sa. Cobora scările cu curu-nainte.
Nu putea să stea dreaptă, aşa că s-a dus la doctor...
- Bărbat-su, semn din naştere pe gât... - Da?
- E cancer de piele. - La naiba...
- Toată lumea are cancer. - Da.
Totuşi, faptul că s-a sinucis Christian
te face să crezi că oamenii doar se sinucid
şi că nimeni nu mai moare de boală zilele astea.
Nu înţeleg. Anne-Marie a murit sau nu?
- Nu, doar vă conturam tabloul. - Clar...
Apropo, ştii ceva despre graffitiurile alea obscene care apar?
Prin Vitrival.
Am văzut câteva. Am crezut că-i puştiul ăla turc.
Dar nu e în Vitrival, deci e clar că nu e el.
- Unde e? - În excursie.
Excursie cu clasa a şasea.
Nu e în Vitrival.
Au început bine. Au stat blocaţi trei ore la benzinărie.
Apoi la destinaţie, copiii au fost atât de dificili,
încât profesoara lor, dna Marie, în timp ce juca badminton cu ei,
a izbucnit în plâns.
Deci numai de bine.
S-ar putea zice şi-aşa...
- Gata, noi plecăm. - Perfect, mulţumesc.
- Salutare, pescarilor. - Noroc, băieţi, tură uşoară...
Sărută-mă, înainte să mă ucidă
N-o să mai dansăm niciodată împreună
O salutare de la Baptiste
de la pubul "La Renommée" din Vitrival.
Le transmite salutări tuturor clienţilor săi...
- Salut! - Salut!
De asemenea, prietenilor săi şi părinţilor săi, Véronique şi Luc.
Ce ai acolo?
- Sendviş. - Băi...
- E bun. - Nu amesteci gemul cu şunca.
- Scârbos... - Dar cu pastele tale râncede ce-i?
Sunt proaspete.
- Le-ai făcut ieri? - Nici vorbă.
Acum, un anunţ de la Catherine.
Catherine din Vitrival şi-a pierdut eşarfa înflorată
şi îi roagă pe ascultătorii noştri să se roage la Sf. Anton
s-o ajute să găsească eşarfa cu pricina.
Vă mulţumeşte anticipat.
Astăzi, e ziua lui Louise din Vitrival.
Toboşara noastră preferată!
Când ies de la muncă, e întuneric beznă, cum e curul maimuţei!
- Bine... - A văzut cineva ceva?
Despre ce vorbiţi?
Toate graffitiurile sexuale din Vitrival.
- Aţi văzut ceva? - Nu.
- Apar ca iepurii. - Camere nu sunt?
Doar n-or să facă graffiti fix în faţa unei camere...
N-o să stea la vedere ca să-i vedem noi.
Şi dacă pui camere în locaţii strategice?
Asta încalcă dreptul la viaţă privată.
Ia ziceţi-mi şi mie care-s "locaţiile astea strategice".
Unde să le punem?
E greu de ghicit următoarea ţintă.
- Corect... - Şi puştiul turc?
Am verificat deja. E în excursie cu şcoala.
- Altcineva le face... - Deci nu poate fi el.
Şi amprentele digitale?
Hai, las-o, Bernadette... Suntem în Vitrival, nu în CSI New York.
- Amprente şi din astea... - N-avem buget pentru aşa ceva.
Suntem doar noi doi.
Trebuie prinşi în flagrant delict.
Trebuie să se implice toţi, să fie cu ochii-n patru ca să-i prindem.
Chiar crezi că un adult ar face aşa ceva?
- Ai fi surprinsă... - Trebuie să fie săriţi de pe fix.
...de ce sunt în stare oamenii în ziua de azi.
- Păi, e păcat. - Copiii din ziua de azi...
Nu mai e ce-a fost odată.
- Totuşi, e ciudat. - Da.
- Păi, n-o să rezolvaţi cazul azi. - Nu cred.
Ceva de moral? Din partea casei. O Cola?
- Cola. Suntem la datorie. - Da, o Cola. Mersi...
Mersi, şefu'. Ciao.
Nath?
Iubito, eşti acasă?
- Iubitule! - Iubito!
Am terminat de tencuit pereţii din spălătorie.
- Ce faci? - Bine.
O să vezi, a ieşit super.
Da, arată bine.
Da, m-am uitat la câteva filmuleţe pe internet. Am mai pus un pic de apă.
- Vezi diferenţa? - Da.
NU ARUNCAŢI GUNOAIE
Toate gândurile ei sunt alături de familia lui Christian
în această zi tristă pentru ei.
Şi acum, vă reamintesc.
Marele Foc de la Vitrival va avea loc pe 25 februarie...
Va fi aprins de ultimii miri ai satului la ora 20:00...
- Iar te-am prins! - Ce dracu' e asta?
De câte ori trebuie să-ţi spunem? Fără foc la 100 de metri de case!
- Ce pacoste... - Poate un "Bună, tată"?
- Da, da... - Salut, scumpul meu nepot.
Serios acum, e o bătaie de cap. Am trecut pe aici de 10-20 de ori.
Ce să-ţi mai zicem?
- Mereu tu! - Nu-i nimic.
Se vede fumul până la Benjamin!
- Suntem foarte indulgenţi. - Iar începe...
Nu fac rău nimănui!
Hai să chemăm colegii să vedem atunci.
Eventualul fum se duce spre pădure...
- "Eventualul fum"? - Suntem prea blânzi... Pierre.
O să se bucure mama să afle că fondul ei de vacanţă plăteşte focurile tale.
Nu ne lua de proşti. Ne pui într-o situaţie delicată.
Nu e plăcut nici pentru noi.
Când o să facă şi alţii, o să zică: "Lu' taică-tu nu i-ai dat amendă!"
Ascultă, e înmormântarea lui Christian.
E ceva nou. Trag clopotul o dată pentru moarte, o dată pentru înmormântare.
Mereu s-a tras de două ori.
În Vitrival, clopotul bate mereu de două ori când moare cineva...
O să te usture la buzunar.
- Hai, las-o baltă... - Îţi zic de pe acum.
Să nu te apuci iar după ce plecăm. Te ştiu eu cum eşti.
Nu poţi să vorbeşti tu cu el? Trebuie să ne tot întoarcem aici.
- Şi ce vrei să fac? - Păi vezi şi tu ce face!
- Zi-i doar să nu mai facă foc. - Şi credeţi că merge?
Nu contează ce facem noi. Crezi c-o să asculte?
Trebuie să-l păzesc toată ziua?
- Păi, eşti aici. - Dar am şi eu altă treabă.
Da, "bătutul la tobă"...
Da, şi care-i problema? N-aveţi nimic mai bun de făcut?
- Pe bune... - Bună, băieţi.
Tu nu zici nimic?
Auzi, poate să facă ce vrea. E om în toată firea.
Fondul tău de vacanţă plăteşte toate amenzile astea.
- Nu-i vorbi aşa. - E adevărul.
- În fine... - Primim telefoane săptămânal.
- De la cine? Vecinii noştri sunt rude! - Cine crezi? Cei deranjaţi!
Da, în fine...
- Bernard, Jean, la masă. - Gata, venim imediat.
...să-i urăm bun venit primarului din Vitrival, dlui Gaëtan De Bilderling.
- Bună ziua, dle De Bilderling. - Bună ziua, Jean-François.
- Sunteţi bine? - Foarte bine, tu?
Merge, merge.
Acum, daţi-mi voie să vă pun veşnica întrebare: Ce mai e nou prin Vitrival?
Totul este bine în Vitrival.
Cetăţenii noştri, la fel ca şi mine, se bucură de vremea blândă.
Ieşim la plimbare prin frumosul nostru sat.
Aceste momente pe care le împărtăşim aici, în Vitrival, sunt preţioase.
Totuşi, pe stradă, aud aceleaşi vechi plângeri.
"O, nu, iarăşi lucrările astea blestemate!"
Da, vă înţeleg nerăbdarea.
Împărtăşesc şi eu, uneori, supărarea voastră.
Dar trebuie să vă rog pe toţi să nu vă pierdeţi răbdarea.
Să vă păstraţi optimismul, acceptând neplăcerile de astăzi
care ne vor îmbunătăţi considerabil nivelul de trai.
Nu pot răspunde întrebării voastre fără să menţionez sănătatea, desigur.
Iată un sfat. Aveţi grijă de voi şi de cei dragi.
Mergeţi la doctor dacă e cazul. Nu aşteptaţi prea mult.
Prevenţia este esenţială.
Vă mulţumesc, dle De Bilderling. Iată o altă întrebare incomodă.
- Dar cu graffitiul? - Nu există întrebări incomode.
Permiteţi-mi să răspund ferm. Orice formă de graffiti e intolerabilă.
Au fost descoperite specimene pe zidurile noastre în ultimele săptămâni.
Le-am văzut cu toţii.
Urâţesc spaţiile publice şi ne degradează calitatea vieţii,
aşa că cei responsabili trebuie pedepsiţi.
Poliţia noastră, căreia îi mulţumesc, va fi vigilentă.
Mă bucur să aud asta, dle primar. Ne auzim luna viitoare.
Mulţumesc, Jean-François. Pe curând.
Iar pentru ascultătorii noştri, revenim imediat după publicitate.
BUCURIE - FERICIRE
Sărut mâna, bunico.
- Bună. - Bună.
- Ce faci? - Bine.
- Te-am deranjat? - Nu, nu.
N-aţi văzut pe nimeni?
Sunt mâzgăleli peste tot. De natură sexuală.
- Şi la... - La staţia de autobuz.
Bun, deci ne întrebam dacă aţi văzut ceva neobişnuit.
- Nu? - Nu...
- Nimic nu ţi-a sărit în ochi? - Păi...
Până mă uit eu pe geam, e prea târziu. Ajung mereu prea târziu.
- Am înţeles. - Zicea cineva...
"Aţi văzut pe cineva prin zona aia?"
Păi...
Poate a fost cineva pe-acolo, dar n-am văzut.
- Am înţeles. - Nicio problemă.
- Deci nimic ieşit din comun? - Nu.
- Nu? Sunteţi sănătoasă? - Sunt bine...
- Foarte bine. - Eşti sănătoasă?
Amândoi aveţi dinţi frumoşi.
- Aşa crezi? - Mergeţi la dentist?
- E bine. Nu ca mine. - Da, da...
Ai mei sunt mai buni decât ai lui.
Uită să se spele pe dinţi.
- Mă spăl în fiecare zi. - Da, cum să nu.
Ai cui dinţi sunt mai buni? Ai lui sau ai mei?
- Ia să vedem... - Ai mei sunt perfecţi.
Ambii i-aveţi buni.
- Ia să iau o bomboană, pentru carii. - Da, pentru carii.
Benja zâmbeşte. O să-i termine mai repede.
- Eu îi întăresc. - Da, eu îi conserv.
Ştiţi, bătrânii mănâncă dulciuri pe ascuns.
- Dar de ce? - N-aveţi de ce să vă ascundeţi.
Poţi să iei un biscuit, dacă vrei.
Deci n-a trecut nimeni pe aici astăzi?
Au trecut nişte copii mai devreme.
Aici, îmi imaginez un birou.
- Un loc, un birou. - Da.
- Şi cu o fereastră mare? - Da.
Pentru că e foarte important să lucrezi la lumină.
Iar aici, atelierul.
- Atelierul meu. - Da.
- Ăsta e foarte important pentru tine. - Tot cu fereastră mare.
Nu, e o uşă de garaj.
Mie de ce nu-mi faci niciun geam?
- Păi ai unul. - E un pic mai micuţ.
Îl facem mai mare, dacă vrei.
- Îţi place aşa? - Îmi place aşa, da.
- Păi, noi... - E o renovare mare, nu e...
Doar nu plecăm azi de-acasă de la ai noştri.
Nu, avem timp.
Nu ne grăbim.
Nu te grăbeşti să te muţi cu mine?
- Rămâi la mine diseară? - Nu, a făcut mama de mâncare.
Poţi să vii şi tu.
A făcut şi mama de mâncare.
Te las eu.
Îmi convine.
- Salut, Jany. Ce faci? - Salut, bine. Tu?
- Salut, prieteni. - Salut!
...trei şi patru.
Deschideţi-vă palmele Lăsaţi lumina să intre
Daţi-o mai departe vecinului Mai strălucitoare ca niciodată
Deschideţi-vă palmele Lăsaţi lumina să intre
Să se răspândească şi mai departe
Noi am cântat numai refrenul.
- Când urcăm... - Doar refrenul.
Bine.
Hai să mai cântăm refrenul o dată, apoi încheiem repetiţia asta.
Deschideţi-vă palmele Lăsaţi lumina să intre
Daţi-o mai departe vecinului Mai strălucitoare ca niciodată
Deschideţi-vă palmele Lăsaţi lumina să intre
Să se răspândească şi mai departe
- Salut! - Gata!
Aşezaţi-vă pe canapea cât vorbesc eu cu Benja şi Pierre.
Sunt atât de entuziasmaţi. Le desenează şi pe pereţii de la duş.
- Păi, vedeţi ce dezordine e. - Da...
- Nu, n-am văzut nimic special. - Nimeni prin cartier?
N-am auzit nimic. Dormim cu geamurile închise, deci...
Nu ştiu nimic mai mult de-atât, în afară de...
- Poate Germain... - Germain Titeux?
Da, se poartă ciudat în ultima vreme.
- Nu salută, e retras... - Asta-i adolescenţa.
- Oricum, noi patrulăm prin zonă... - De obicei e mai vesel cu noi.
- Trecem pe la el. - Nu spuneţi că v-am trimis eu.
"Pauline a zis că te porţi ciudat!"
- Julia, fără măcel. - Bine.
- Să nu faci măcel. - Stai la tine în cameră.
- Veniţi să vă luaţi la revedere. - Ciao , prieteni.
Ne vedem. Distracţie plăcută la carnaval!
Faceţi cu mâna pe geam, apoi puneţi-vă costumele la loc.
Baftă! Pa.
Pa, pa!
- 1 minut 42 secunde! Bravo, Germain! - E un record!
- Super! - Nu-i rău.
Da, nu-i rău.
- Eşti bine, Germain? - Da, tu?
- Da, bine. - Super.
Cum merge şcoala?
Şcoala, ca de obicei.
Serios, băieţi? Aţi venit să întrebaţi ce face Germain?
Credeţi că eu am făcut graffitiul, nu?
Nu greşeşti.
Păi, nu sunt eu.
Vorbiţi serios? De-asta aţi venit?
După ce v-am sunat de 10 ori pentru idiotul ăla de vecin şi focurile lui?
Când deschid geamurile, pute.
Săptămâna trecută am fost răcită.
Nu puteam să respir de la atâta fum!
Am aruncat cu apă peste foc şi el mi-a râs în nas!
M-am săturat!
Vecinul ăsta idiot n-o fi cumva fratele tău, nu?
E tatăl meu, dar ce ai vrea să facem?
Nu e o situaţie uşoară.
Suntem între ciocan şi nicovală.
Am mai trecut pe aici să calmăm spiritele.
Data viitoare îi trimitem pe colegii noştri. Ei o să-l sancţioneze mai dur.
Ce altceva putem face?
Ziceţi că luaţi măsuri, dar la final nu faceţi nimic.
Germain, sigur n-ai avut nicio legătură cu... graffitiul ăla sexual?
- Nu, pe cuvânt. - Normal că nu el l-a făcut.
- Bine, fie. - În regulă, atunci.
Nu e nimic personal, Germain. Doar ne facem treaba.
Vorba aia: "Prevenţia e cheia", deci...
- Bun. Atunci noi plecăm. - La revedere.
V-am lăsat nişte plăcintă cu mere în bucătărie.
Mulţumim.
- Arată superb. - Arată bine.
Începutul a fost greu. Nu mai făcusem asta niciodată.
Nu prea ştiam cum să dau cu amorsă.
- Ce amorsă ai folosit? - E pentru pereţi de subsol...
Intră 2.000 de litri de apă. Şi trebuie schimbată săptămânal.
În Finlanda şi Norvegia, au apă de izvor, ştii?
Aşa fac ei economie la apă.
La un moment dat, ai putea să faci o mică terasă.
Băi, ăsta e doar începutul!
E în lucru. Terasa vine mai târziu.
- Pune carul înaintea boilor. - De ce?
Ţi-ai luat baie nordică înainte de casă!
E un mic răsfăţ.
Viaţa e frumoasă...
Păsările cântă...
E pentru Baptiste.
Da...
E cam ciudat, nu? Că s-a spânzurat acolo.
- De ce? - Habar n-am...
Acolo lucra.
- N-a gândit-o prea bine. - Nimeni nu va mai comanda cartofi.
De ce nu?
Dacă se spânzură cineva într-un loc, nu mai treci pe acolo.
Când moare cineva într-o casă, casa se vinde mai prost.
Da, dar tot se vinde.
Te-ai mai duce la un restaurant chiar dacă a murit lume pe-acolo.
Da...
Sinucidere... Nu ştii niciodată cum trăiesc oamenii.
- Mai iei trenul? - E compromis acum.
Dar trenurile? Dar maşinile?
Gândeşte-te la toate accidentele, la toţi care intră cu maşina în copaci.
Toţi ăia care se aruncă de pe poduri.
Acelaşi lucru. Poate a fost un masacru aici.
- Un masacru aici! - Un pluton de execuţie în război.
Habar n-am, poate vreun tip s-a spânzurat de copacul ăla.
Totul e compromis. Şi-atunci ce faci? Nu mai ieşi din casă...
- Ştii ce zic? - Da, are sens.
Mai bine nu te gândeşti la asta.
Echipa Radio Chevauchoir, precum şi toţi ascultătorii noştri,
transmit sincere condoleanţe familiei lui Baptiste din Vitrival.
Cu toţii îl ştiam bine, deoarece a servit sute,
dacă nu mii, de porţii de cartofi prăjiţi la La Renommée.
Dispariţia sa lasă un gol în Vitrival,
dar fiecare îşi urmează propriul drum, aşa că trebuie să respectăm asta.
Acum, puţină muzică, care sper să ne aline inimile.
- Noi am aprins focul acum 40 de ani. - Vai, chiar aşa!
- Ne-a adus noroc. - Voi v-aţi căsătorit ultimii?
Da, noi ne-am căsătorit ultimii.
- Mi-aş fi dorit s-o fac şi eu. - Trebuia să te căsătoreşti mai târziu.
Cine din familie l-a mai aprins?
- Marie şi Florent. - Da.
Totuşi, e frumos un foc mare, nu?
- Te încălzeşte. - Mă dor ochii...
E super cald anul ăsta!
- Mă dor ochii... - Te dor ochii?
- Închide ochii... - Acoperă-i.
- Ce bea doamna ta? - Cât poate de mult!
Era în toate minţile, avea o viaţă bună... Nu s-ar fi sinucis niciodată.
- Nu ştii ce e în sufletul omului. - Sigur.
Dar e foarte surprinzător, nu-i aşa?
- Nu crezi? - Nu.
Deci, nicio anchetă?
Chiar dacă se face o anchetă,
nu cred că există ceva care să ne facă să suspectăm o crimă.
A fost sinucidere.
Totuşi, sunt dezamăgită.
Să cânte pajiştile Să cânte florile
Am bucurie în inimă
Să cânte pajiştile Să cânte florile
Am bucurie în Domnul
Toate căile din lumea asta
Să te ducă spre Rai
Şi vântul rătăcitor
Să te ducă spre soare
Să cânte pajiştile Să cânte florile
Am bucurie în inimă
Să cânte pajiştile Să cânte florile
Am bucurie în Domnul
IUNIE
Ce dracu-i asta?
Haide, du-te acasă! Tulburi liniştea!
La naiba... Vorbeşte serios?
Ce-i cu tine? Ai terminat?
Du-te acasă, Louise!
Asta ne mai lipsea!
- Salut, Jean. - Salut, Bernard.
- Ce s-a întâmplat? - Hai să vezi!
- Acolo? - Da, atârnat de cuiul ăla.
Bernard, de cât timp erai aici înainte să ajungă vărul Jean?
Habar n-am. Câteva minute? Mă întorceam cu tractorul.
Apoi am auzit un zgomot.
Am văzut chinga şi mi-am dat seama ce se întâmplă.
M-am uitat afară, dar nu era nimeni.
Apoi a venit Jean. El v-a sunat.
Cum ai auzit un zgomot pe tractor?
Ştiu că e ciudat, dar am auzit un zgomot.
În regulă... Jean, nu trebuia să fii la muncă?
Am terminat mai devreme.
Trebuia să lucrăm în garaj. Am venit să-l caut şi aşa am ajuns aici.
În regulă.
N-ai văzut pe nimeni? Nici măcar o umbră?
Nu, absolut nimic.
Am verificat şi prin tufişuri. Absolut nimic, nicio urmă.
Nu înţeleg, n-are logică. De ce să te spânzuri pe o proprietate privată?
Să se spânzure la noi pe proprietate... Ne trezeam cu mortu-n casă!
Asta ne mai lipsea! Ce ne făceam cu el?
Tata n-a vrut să sunăm, dar având în vedere ce se întâmplă acum,
e mai bine pentru ancheta voastră.
Adică, ce făceam noi cu cadavrul?
Dacă-l vedeam, îl împuşcam şi gata treaba!
Asta nu e o soluţie! V-am fi băgat la închisoare.
N-ai de unde să ştii ce-i în capul lor. Se simt prost, nu le merge bine.
Unde e mătuşa Cathy? Ea a văzut ceva?
E la Kinshasa, la muncă. A plecat de o săptămână.
- Da. - Doar noi suntem aici.
Ar fi fost a şasea sinucidere! Nu te gândeşti mai departe?
Cinci sinucideri în trei luni... Şi pe voi nu vă deranjează?
Jean, sunt poliţai. Nu sunt "mentalişti".
Ne întrebăm şi noi, dar ce altceva putem face?
N-avem puterea să hotărâm vieţile oamenilor.
- Da... - Nu suntem psihologi.
Da, aşa e...
Hai, să mergem în patrulare. Să vedem dacă dăm de cineva.
Jean, stai calm.
Gândeşte-te, o sinucidere a fost evitată.
- Dacă nu s-a spânzurat în altă parte. - N-ai zis-o rău...
În urma decesului lui Jean-François,
Radio Chevauchoir şi-a suspendat programul...
Nimic de raportat, în afară de faptul că voi doi sunteţi inutili...
- Hei, vezi cum vorbeşti. - Fără supărare, dar în fine...
Doar nu le scrie oamenilor "sinucidere" pe frunte, nu?
- Totuşi, asta m-a făcut să mă gândesc. - La ce?
- Am făcut nişte observaţii. - Am remarcat, mersi.
În caietul ăsta, am notat programul fiecăruia.
Dar cel mai important, "starea lor psihică".
Verde înseamnă "bine".
Portocaliu, "mediu". Roşu, "deloc bine".
Dacă sunt la volan, e greu de zis, dar după câteva ture, îmi dau seama.
Şi?
Şi deci, am centralizat, într-un tabel, starea psihică a fiecăruia.
Şi cine e pe roşu?
"Unchiu' Bernard".
Dacă Jean nu pleca mai devreme de la muncă, era mort, sunt sigur.
Nu e aşa complicat.
Ultimii cinci sinucigaşi erau toţi pe roşu.
Christian, Baptiste de la prăjeli,
Stéphane, Michel, Jean-François de la radio.
Pe roşu. Sinucideri.
Păi, e o treabă bună... Totuşi, nu e o dovadă.
Dar e un indicator bun.
Un "indicator bun" al subiectivităţii tale.
Subiectivitatea mea e destul de obiectivă.
Nu eşti vreun geniu. Frate-miu, în schimb...
- Fii drăguţ cu Benjamin. - Sunt!
- Ştii că ştiu satul ăsta. - N-am zis niciodată altceva, dar...
- Nu de-asta... - "Nu de-asta" ce?
Totul e aici.
Uite, e ora 16:00. Mi-e foame.
Vedeţi-vă de drum, prefer să mănânc singur.
- Nu te reţin. - Bine...
După ce termin de mâncat, îmi voi nota în continuare toate observaţiile.
Toţi cei pe roşu o s-o mierlească.
Mersi de informaţii.
Pierre, nu te certa cu Louise diseară. Mama şi tata s-au săturat.
- În fine, o zi bună. - Da, ne vedem.
- Benja... - Ce?
- Ai văzut însemnarea despre Nath? - Da, e un mare rahat.
E un rahat complet. Să nu crezi tot ce zice frate-tu.
"Sprâncene încruntate", Nath... Da, când conduce şi e stresată!
Asta nu înseamnă că o să se arunce de pe un pod.
- O cunoşti mai bine ca el. - Normal că da!
Se încruntă. Atâta tot.
Tu caşti tot timpul. Când plouă, când bate vântul...
Fie ploaie, fie soare, tu caşti.
Ea doar se încruntă. Nu trebuie să facem atâta caz.
Ai mai văzut şi alte nume în carnet?
Câteva, dar eram concentrat pe Bernard.
Totuşi, pare ciudat.
- E ciudat, dar nu improbabil. - "Nu improbabil", cum să nu...
- În fine, tu eşti pe verde. - Normal că-s pe verde!
- Nu ţi-am văzut numele. - Nici eu. Poate pe altă pagină.
Sper că nu sunt pe roşu.
Doar tu poţi şti asta.
Da, adevărat.
- Da? - Noi suntem.
- Bună, verilor. - Bună, Catherine.
- Sunteţi bine, tanti? - Bine, da...
Uşa era larg deschisă. Ne-am temut de-o spargere.
- Când mor oamenii... - Trebuie să fii atentă.
Ţi-au mai trecut coşurile?
Nu erau coşuri... Dar sunt în regulă.
Te putem ajuta cu ceva?
Uite... o iau şi eu mai încet.
De când a ajuns bunica la spital, lucrurile s-au complicat un pic.
- 92 de ani. - Da, exact.
Ceilalţi nu te ajută?
Ascultă, fiecare în ritmul lui.
Mai trec cu Isa din când în când, ne mai văităm şi noi un pic...
Încercăm să mai facem ordine prin casă...
Am şi scăpat deja de unele lucruri.
O să plece şi pianul. Îl ia soră-ta.
Nu-i ajunge toba?
Nu, se pare că nu-i ajunge toba.
Şi e bine că rămâne în familie.
Aşa e.
PARCARE PRIMAR
Bun, frumos. Gata.
Anunţ patrula şi revin la dv.
Trebuie să închid, au venit poliţiştii. Bine?
Perfect, mulţumesc pentru ajutor. La revedere!
Cum merge treaba, băieţi?
- Pierre, o ciocolată? - Nu, mersi.
- Lui nu-i place. - Pe mine nu trebuie să mă întrebaţi.
Suntem bine, chiar şi cu toate sinuciderile...
- Ţinem capul sus. - Păi, sper şi eu.
Şi apropo de asta, am primit nişte pliante...
de la S.O.S. Sinucidere.
Ar fi interesant dacă le-aţi împărţi oamenilor.
Conţin informaţii şi idei interesante legate de sinucidere.
Laure, aş vrea să pui asta pe pagina de Facebook a satului.
Astfel, oamenii vor avea informaţiile astea.
- În regulă. - Mulţumesc.
O să fie complicat să mergem prin sat şi să le împărţim tuturor.
Nu trebuie să le daţi tuturor, ci doar celor receptivi şi interesaţi.
După cum spun mereu, rolul vostru e legat de prevenţie.
Şi după cum ştiţi, prevenţia e esenţială.
În regulă, dar e un subiect dificil de abordat cu oamenii.
"Scuze, Gaëtan, pari cam palid. Pofteşte un pliant despre sinucidere."
Nu e nicio ruşine. Trebuie să trecem peste asta.
Trebuie să le putem spune: "Sunt îngrijorat că nu vă e bine."
Cred că e o treabă pentru voi doi.
Şi apropo, care e treaba cu actele de vandalism?
- Penisurile? - Falusurile.
Mă rog, penisurile. Avem un grup de patru pensionari
care ne dau rapoarte despre ce văd când se plimbă.
Adică... Aţi dat peste ei?
Încă nu, dar cred că e un lucru bun.
E o iniţiativă cetăţenească. Ajută la consolidarea legăturilor sociale.
Trebuie să le spuneţi clar că ei fac doar muncă de prevenţie.
Nu trebuie să se pună în pericol.
Asta e extrem de important.
Mă bazez pe voi doi.
Am zis că discutăm şi despre proiectul "Un Vitrival mai verde".
S-a deschis grătarul. Revin imediat, aici DJ Julien!
S-a deschis şi barul nr. 2.
Barul nr. 1, roata norocului, de toate...
Distraţi-vă, dar continuaţi să beţi. E soare, trebuie să beţi.
- Fetelor, să strângeţi după voi. - Nu!
- Salut, Benja. Salut, Pierre. - Salut, fetelor.
Pierrette, Isa, ce mai faceţi?
L-am sunat pe primar.
A zis că împărţiţi pliante. Noi de ce n-am primit niciunul?
Abia am început să împărţim pliantele.
Dar o luăm uşor. Nu vrem să speriem lumea.
- Dar toată lumea din sat e speriată! - Ştim... În fine, tu ce mai faci?
Îmi fac griji pentru Pierrette şi Germain.
- Mamă, nu-ţi face griji, e în regulă. - Pe Pierrette a părăsit-o iubitul.
Nasol. Eşti bine?
- Sunt bine. - Ba nu eşti.
E la pământ, cu două zile înainte de examene.
Ce bou!
Îmi fac griji pentru ei, cu toate sinuciderile astea...
Îmi stă bine şapca.
- Îmi stă bine? - E bine.
- Genial. - Genial...
- Iată-vă! - Unde ai fost?
Mă învârt în cerc de ore întregi!
- Unde ai fost? - Am răscolit tot Vitrivalul şi nimic!
- Şi noi la fel! - Gata, mă pisaţi la cap toţi.
- Plec acasă. - Aşa? Cine spune?
Ai tupeu, să ne laşi baltă aşa!
- Plec acasă. - Aşa, pur şi simplu? Potoleşte-te!
Trebuia să fie distractiv! Acum, m-am enervat şi eu.
De ce n-ai venit cu noi?
- Unde pleci, Noël? Întoarce-te! - Gata!
- Dă vesta înapoi. - Cu plăcere, doamnă.
Frumos. Mulţumesc, domnule.
Poftim vesta... Pa, gaşcă!
- Eşti o mare dezamăgire! - Pa!
- Cale bătută! - Pa.
Ne vedem.
- Nu-i frumos. - Nu, nu-i frumos.
A ieşit soarele!
Să facem o plimbare?
Benjamin al nostru e tare matinal!
Ce e?
Foarte tare...
- Vrei gofre? - Nu, mulţumesc.
Macetele sunt al naibii de mişto.
Bernard şi-a dorit mereu o macetă congoleză,
aşa că am adus două.
Super tare.
Mătuşă Cathy, Bernard a fost bine în ultima vreme?
Nu, deloc.
- De ce spui asta? - Sunt sigură că minte.
Minte! El a încercat să se sinucidă în magazie.
- E cam mult, nu? - Nu, are motive să se simtă rău.
De când a murit bunica, nu se simte bine.
Are probleme cu sănătatea.
Garajul e un dezastru. Lista de aşteptare e nesfârşită.
Clienţii sunt sătui şi se plâng... Îi înţeleg.
Crezi că îl apasă?
Normal! Dar mă apasă şi pe mine!
Parcă trăiesc cu fantome.
La cină, ori sunt singură, ori ei doi vorbesc despre maşini.
- M-am săturat. - Tu ai o mentalitate de învingătoare.
Da.
Crezi că ar trebui să-i spunem să meargă la un psiholog?
Nu! E prea mult.
Dar tocmai ai spus că a încercat să se sinucidă.
Păi, e doar o bănuială.
Ascultă...
Să schimbăm subiectul.
În fine, Pierre...
Cum merg pregătirile pentru călătoria ta?
Păi, trebuie să învăţ să vorbesc engleza cum trebuie.
- Unde ziceai că pleci? - În State, în Kansas...
Hei, lasă-mă să vorbesc!
Mergem în Kansas, să vizităm familia-gazdă a lui Élisabeth.
Mişto.
Da... Şi cum a fost în Congo?
Excelent.
Am apucat să cunosc colegi cu care lucrez de 20 de ani.
Chiar genial.
- Mişto. - Da.
Am vizitat şi Rezervaţia de bonobo.
Uau... Şi aţi avut cazare?
Da, la reşedinţa şefului. A fost chiar grozav.
E o diferenţă mare între bogaţi şi săraci acolo.
- Îmi imaginez. - Eu eram de partea bună a gardului.
- Mamă? - Da?
E din cauză că eşti în Brigada Anti-Penisuri?
Da, ăsta e un atac la persoană. Categoric.
Du-te dracului! Mă scoţi din sărite!
Îi scoţi pe toţi din sărite!
Louise!
- Pe bune? - Ce? Unde e Pierre?
Hei, Jérôme. Ce se întâmplă?
Ce coincidenţă! Pierre nu e aici!
Dacă-s alţii, nicio problemă. Dar dacă e sor-sa...
Deci, ce se întâmplă?
Ne sparge boaşele de luni de zile cu toba aia!
Boaşele tale preţioase!
"Fata cea rea îmi sparge boaşele mele mari şi preţioase!"
Îţi iau pielea de pe boaşe să-mi îmbrac toba!
Ai auzit-o? Fir-ar să fie!
Mă ameninţă! Ce-ar fi să-ţi sparg eu faţa, lesbiano!
Lesbiano?! Acum începi şi cu homofobia?
Hei! Aţi terminat amândoi?
- Marş! - Fir-ai al dracu'...
Vino încoace să stăm de vorbă.
Nu mă apropii de voi. Sunteţi mână-n mână!
- Sunteţi toţi o familie de degeneraţi! - Vezi cum vorbeşti.
De ce nu poate să cânte în fanfară?
- Ştii de ce! - Pentru că n-am boaşe!
E de căcat... Nu vreţi să vă ascultaţi unul pe altul.
Las-o baltă, e un cretin.
- Plec! Ai câştigat, boule! - Să nu te mai întorci, nenorocito!
Jérôme, ce-i cu tine?
Bate la toba aia nenorocită de luni de zile. Nu mai suport.
- Vrei să mă apropii? - Lasă-mă. Vreau să fiu singur.
Louise, mergi prea departe. Trebuie să te opreşti.
Data viitoare, iei amendă. Mă bucur că nu-i Pierre aici.
- Încă un frustrat... - Nu mă jigni. Eu nu te-am jignit.
Ce pot să fac eu dacă fetele n-au voie la paradă?
Ştii bine că mereu am vrut să fac parte din fanfară.
Credeam că e de ajuns să învăţ să bat la tobe. Ar trebui să fie, dar nu e.
Asta e. Fetele n-au voie să bată la tobe la paradă.
Dacă regula e nedreaptă, schimb-o. Dar de vreme ce tu nu vrei...
Cum adică "tu"?
Dacă tot vrei să fii toboşară, atunci fă-ţi propria fanfară, doar de femei.
Ce logică e asta? De ce să-mi fac eu fanfara mea?
Există deja o fanfară!
- E super nedrept! - Păi, viaţa e nedreaptă.
Şi n-o să rezolvi nimic hărţuindu-l pe Jérôme, ştii?
SINAM SINAM pentru VITRI-1, recepţie.
VITRI-1 pentru SINAM, recepţie.
SINAM pentru VITRI-1.
Conflict rezolvat la adresa Rue du Bois des Mazuis 64.
În urma morţii lui Jean-François...
La dracu'!
Am încercat să-i gazez. N-a mers.
Da, ai zis.
Ar trebui să-i împuşc, dar na...
Ar fi prea zgomotos. Nu le-ar conveni vecinilor.
De-asta folosesc puşca cu aer comprimat.
Îi ameţeşte, apoi îi termin cu lopata.
În fine... ştii ce-ar fi cel mai tare?
Mi-ar plăcea a naibii să-mi iau un şoim.
I-aş face o stinghie mică acolo...
De-acolo, îi prinde... Pac!
Îi haleşte.
Dar Nath nu e prea încântată de idee.
Nu mă miră.
Sunt sigur c-aş avea grijă de el.
L-aş răsfăţa la nebunie.
- Ai şobolani pe-acasă? - Nu... Élisabeth era obsedată.
Am pus otravă peste tot, dar n-au mâncat nimic.
Da, clar ai şobolani.
Om vedea.
Trebuie să te protejezi.
- Auzi? - Nu, sunt surd.
Ce faci? Lasă-l jos.
Lasă-l jos!
- Trebuie să te deconectezi. - Da, ai dreptate.
Altfel, nu mai scăpăm de asta.
- Să-mi bag picioarele... - Mă sună tata.
Da?
Ai verificat?
Sinucidere.
Nu se poate...
Credeam că a plonjat de pe pod cu maşina.
Nu, s-a împuşcat în cap, a căzut şi şi-a făcut capul praf.
La naiba.
- Şi-a dublat şansele să nu dea greş. - Glumeşti, nu?
Şi dacă l-au văzut oameni? Dacă erau cu copiii?
Nu se gândea la asta. Nasol pentru martori, dar...
Trebuie să recunoşti, e eficient.
Am ratat!
- Prin înec, aş zice. - O, da.
Aia e cea mai nasoală. Durează...
- Şi te chinui. - Chiar te chinui.
Pentru mine, ar fi...
Să mănânc ceva otrăvit sau spânzurătoarea.
Da.
Dacă durează mult nu prea mai e sinucidere.
Doar îţi faci rău singur.
Dar apoi mori, deci e sinucidere.
Da, dar nu vreau să mă doară înainte să mor.
Da...
Deci, v-a venit mintea la cap?
Nu v-a luat mult să vă răzgândiţi.
De ce nu e tot satul aici?
Eu mă ocup de intersecţie. Pentru restul, folosiţi-vă creieraşul.
Nu sunt "mentalist".
- Mai ştie cineva de asta? - Nu.
În afară de Charlotte. Crede că sunt nebun.
Sunt ca un artist neînţeles, care bate câmpii metafizic...
Dar treaba asta e beton. O să vedeţi.
Om vedea.
Deci, totul e în regulă?
- Perfect, "dle François Mirador". - Aşa mai merge.
Altceva?
Julien, sinucigaşul de pe pod, era cu roşu în carnetul meu.
Am observat.
Atunci e de la sine înţeles că dacă aţi fi consultat carnetul mai devreme,
aţi fi putut preveni asta.
Da, valabil şi pentru tine.
- Auzi, nu e treaba mea. - Adică e treaba noastră?
Băieţi, gata cu pasatul vinei, bine?
Trebuie să lucrăm împreună. Altfel, ne-am ars.
- Pa. - Da, pa.
- Charlotte. - Pa!
- Căcat... Băi, eşti pe roşu. - Ba nu.
- Jur, uite. - Nu sunt pe roşu.
Gata, doar glumeam. Eşti pe verde.
Oricum, toţi o să murim într-o zi.
A făcut treabă bună cu carnetul ăsta.
Dacă stai să te gândeşti, toţi suntem pe roşu, într-un fel.
Eşti bine, Socrate? Vorbim despre o sinucidere.
Vrei să mori? Nu! Atunci las-o moale. Fă stânga aici...
Poţi să nu-mi mai dai ordine?
Calmează-te, omule. Îţi dau indicaţii, nu ordine.
Ce-ai păţit? Ai uitat să te caci azi-dimineaţă?
De parcă-ţi pasă...
Bă, îmi pasă, dar ce pot să fac? Asta-i viaţa.
Nu poţi să zici doar "Asta-i viaţa". Am avut şase sinucideri în trei luni.
Nu e o coincidenţă. Se întâmplă ceva în capul oamenilor. E sociologic.
- Ce, acum e o conspiraţie? - Despre ce vorbeşti?
Consideră-te norocos că nimeni din familia noastră nu e pe roşu.
Nathalie e pe portocaliu, dar asta nu se pune.
- Bă, mai e şi Bernard. Şi Simon. - Ce?
- Simon, frate-tu. - Da, sigur.
Rahat...
- Nu poţi să ţii toate relele în tine. - Da...
Cu tot ce se întâmplă, cu sinuciderile astea, ne facem griji.
Eşti fratele meu. Eşti vărul lui.
Eşti important pentru noi. Aşa că nu ţine totul în tine.
Înainte te vedeam pe-afară tot timpul.
Te vedeam pe bicicletă, ieşeai la un pahar...
Acum nu te mai vedem deloc.
Da, nu-mi mai găsesc timp.
Cu fetele, totul bine?
Aş vrea să petrec mai mult timp cu ele.
- Noroc că e Sophie aici. - Cu Sophie e totul bine?
Da, dar uneori mă întreb dacă nu i-ar fi mai bine fără mine...
Te-ai tâmpit? Pe bune?
Nu ştiu...
Să nu-ţi fie frică să vorbeşti cu noi, dacă ai gânduri negre.
Da, bine...
- Eşti sigur? - Da.
Uite, avem pliantul ăsta pe care îl împărţim.
Oamenilor le e adesea mai uşor să vorbească cu un străin.
Poţi suna la numărul ăsta gratuit 24/7.
- Nu cred c-am nevoie de asta... - Nu crezi?
- Din câte văd... - Ia-l oricum. Nicio obligaţie.
Da, mulţumesc.
- O să încercăm să trecem mai des. - Bine, mulţumesc.
- Sună-mă când termini. - Aşa fac.
Ne vedem curând.
Martine.
- Micuţul Pierre! - Martine. Toate bune?
- Da, tu? - Da.
- Benja nu-i cu tine? - E cu Yvette.
Tot cu Yvette. Codiţele alea împletite... Ce chestie!
- Bine zici. - Nu mai treci deloc pe la mine.
- Nu eşti niciodată la geam. - Ba da, dar nu te opreşti tu.
Te duci direct la François. Sigur are bârfe mai bune.
Da, şi acum e în concediu medical...
- Are timp berechet. - Adevărat.
Dar totuşi...
Cheamă-ne pe la tine şi venim.
Acum ne trebuie programare? Fie. Atunci, ce zici de luni?
- Luni? - Ora 10:00.
- E bine?
- Luni la 10:00. S-a făcut. - Bine.
- Aşa facem. - Ne vedem.
- Ne vedem luni. - Pa, micuţule Pierre.
Mă simt bine.
Şi eu. Chiar bine.
- Ştii? - Ce?
Mă simt bine şi cred că suntem norocoşi.
Clar, nu ne putem plânge.
Nu.
- Şi... - Ce?
Cred că n-o să... pot să învăţ...
engleză în următoarele luni.
Dar, Pierre, vorbeşti engleză.
Da, dar... nu ştiu...
- E bine? - Da.
- Chouchou! - Da?
- Vezi penisul ăsta de aici? - E unul zdravăn!
- E imens! - Bună treabă, Bernadette.
- O să-i spun lui Pierre. - Da.
Alo, Pierre şi Benjamin?
Suntem aproape de cămin. Am mai găsit un penis pe un perete.
Doar ca să ştiţi...
- Bernadette! - Ce?
Am găsit ceva!
- Ce e? - Un spray!
- Un spray, în gunoi... - Atenţie! Amprentele!
- Ce îndrăzneţ... - Amprentele!
- Da! Scuze! - Bine.
- Îl pun într-o pungă. - Bine.
Băieţi, Chouchou a făcut o descoperire uimitoare.
- Avem un indiciu! - Corect.
A găsit un tub de vopsea spray în gunoiul de lângă chioşc.
L-a pus într-o pungă.
Şi am găsit un penis mare pe perete.
Deci suntem super fericite. A fost o descoperire nemaipomenită.
- Păcat că mai sunt penisuri pe-aici... - Gata, pa!
- Bernadette, îl am. - Super, să continuăm...
Martine?
Alo? E cineva acasă?
O fi în spate.
Mă uit eu afară.
Du-te tu sus. Poartă căşti când calcă.
Martine?
Pierre!
La dracu', Pierre!
- Fir-ar să fie... - Nu sta ca prostul!
Ajută-mă.
Unu, doi, trei.
Sună! Spune că a luat insulină.
SINAM SINAM pentru VITRI-1. Urgent, urgent, urgent.
Acum, că sunteţi cu toţii aici, să ne gândim la Martine,
precum şi la toate decesele recente din Vitrival.
Gândurile noastre se îndreaptă către familiile lor şi le împărtăşim durerea.
În ciuda acestora, vă urez tuturor un Sf. Petru fericit.
La semnalul meu, ţintiţi...
Şi acum, unu, doi, trei.
Unu, doi, trei...
OCTOMBRIE
Da, dar tu nu gândeşti mai departe de atât...
Zici "Trebuie s-o demolăm", dar poate e un semn?
Un semn?
Da, ar putea fi un semn. Adică...
Mă rog, poate nu un semn, ci o şansă să regândim lucrurile,
să vedem dacă chiar vrem să locuim acolo.
Dacă nu o să locuim acolo, ce facem cu o casă dărăpănată?
Am cumpărat casa aia la preţul terenului...
Deci dacă o vindem, nu ieşim în pierdere.
Cum o să găsim o casă?
Toate casele din Vitrival aparţin unor sinucigaşi acum.
Pierre!
- Poate n-o să locuim în Vitrival. - Stai puţin...
- Pierre! - Ce faci?
Bernadette, Noël şi Philippe ne scotocesc prin gunoi!
- Vino să mă ajuţi! - Nu sunt la serviciu acum!
Bine...
Te las. Ne vedem.
Ce căutaţi în gunoiul nostru?
Bine... Pa...
Fiică-mea nu mâzgăleşte penisuri!
- A ta, da! - Fiică-mea nu mâzgăleşte penisuri!
Ce se întâmplă aici? De când scotociţi prin gunoaie?
Căutăm obiecte suspecte.
De ce ar fi obiecte suspecte?
Nu-l deranja, o sună pe Élisabeth.
Haide...
Stai aici, nu-l deranja!
- Mă duc la toaletă. - Lasă-l în pace, vino jos.
- N-am insistat. - Doarme. E sătul de tine.
- N-am insistat! - Ce enervant eşti!
Pierre?
Pierre...
Pierre, trag?
Pierre! Să trag?
Pierre, ce fac? Trag?
- Salut, frate. Ce faci? - Bine, tu?
- Ţi-am adus o brioşă. - Mersi. Cu ce e?
E cu vanilie şi rom. Injectezi romul cu seringa.
- Super... O zi bună. - Şi ţie.
- Cum e Simon? - Nu e rău, dar nici prea bine.
- Câţi pe roşu ne-au mai rămas? - Doisprezece.
- Ăia obişnuiţi. - Să-i dăm bătaie.
Da, ce trebuie făcut, trebuie făcut.
- Da, ţinem capul sus. - Mereu "ţineţi capul sus"!
Şi tu cum te simţi, Pierre?
- Puţin obosit. - Da, e obosit tot timpul.
Nu-i de la sinucideri. S-a născut obosit.
Vezi? Tensiunea e mai mică decât de obicei.
Tensiunea nouă cu şase. Alte simptome?
- Văd steluţe verzi uneori, dar... - Ai grijă cu asta!
- Sincer, te hidratezi cum trebuie? - Da, bea Cola.
Cola? Ştii că e groaznică!
Sincer, ai nevoie de vreo doi litri de apă pe zi!
Bun, respiră adânc...
- Şi tu cum eşti? - Bine. Mă descurc.
Mai avem de lucru, dar ne-am mutat. Chiar dacă Nathalie nu e aici acum...
În concediu?
Nu, s-a mutat la maică-sa pentru o vreme.
Maică-sa e bolnavă, pe lângă toate sinuciderile de aici...
Deci a picat la fix. Dar e în regulă.
Înţeleg... Respiră şi tu adânc.
Şi tu? Cum e viaţa cu Paul şi Jany?
N-am venit să stăm la taclale. Suntem în timpul serviciului!
Pierre, te rog. Linişteşte-te.
Îţi spun doar că sunt îngrijorat pentru sănătatea ta.
Tensiunea îţi joacă feste, eşti palid...
Ştiu că Benjamin e un dur, dar i se citeşte totul pe faţă.
Păreţi amândoi epuizaţi.
Am vorbit cu Fabrice. Trebuie să vă ţină cineva locul...
- Ce prostie. - Ai zis-o singur, eşti obosit!
Vă trebuie zile libere şi vitamine!
Poate şi nişte antidepresive? Hai, Pierre. Fără zile libere!
Poftiţi legitimaţiile. Discutaţi asta cu Fabrice.
- Sănătatea vă e în pericol! - În fine.
E responsabilitatea voastră. Dacă se întâmplă ceva, e vina voastră.
- Nu ne trebuie zile libere. - Şi va fi şi vina mea.
Bună idee, băieţi.
- Dau şi eu nişte bani pentru mama. - Mersi.
- Ce flori iei? - Crizanteme.
- Ceva simplu. - Crizantemele sunt o alegere bună.
Mulţumesc mult.
Eşti bine?
- Am multe coşmaruri. - De exemplu?
Cu toate sinuciderile astea...
Aseară, micul Damien era în faţa casei,
cu ochii lui bulbucaţi, se uita fix la casă...
- A fost groaznic. - Te bântuie noaptea.
Ar trebui să faci exerciţii de respiraţie.
- Nu sunt convinsă... - Ţi se întâmplă de mult?
Da, de când nu mai lucrez.
- Soluţia e să te întorci la muncă. - Gândeşte-te la starea ta de bine.
Coşmaruri recurente, oboseală... Sunt semnale de alarmă.
Secţia are acum un serviciu de terapie.
Pentru toţi cei îngrijoraţi de sinucideri.
- Bine. - Sau fă nişte exerciţii de respiraţie.
Găseşti tutoriale pe YouTube. Nu-i o soluţie miraculoasă, dar...
Şi eu aveam coşmaruri şi pe mine m-a ajutat mult...
- Ce-i asta, Pierre? - O chetă pentru sinucigaşi.
- De Ziua Morţilor. - Stai să iau nişte bani.
Eşti foarte amabilă.
O să pui crizanteme?
- Exact. - Frumos.
Bine că ne-am pus duşul ăla tip cascadă.
M-am simţit aşa de relaxat după. Eram tot înţepenit.
Clar a meritat toţi banii.
Nu, sunt zgomotele din grădină. M-au agitat de tot.
Ştiu ce-am auzit!
Uite, o să-i dau eu de capăt.
Ce mai face maică-ta?
Atunci de ce te duci? Nu ajuţi cu nimic.
Dacă nu poţi să faci ceva pentru ea, chestiile mărunte...
O adevărată salvatoare!
Da, bine ai venit în lumea reală.
Nu poţi face mereu ce vrei. Eu nu fac.
Nu, nu fac ce vreau.
Bine, ai dreptate... Pupici.
- Zici "pupici" acum? - Doar lui Nath, ca s-o împac.
Ai auzit ce-am zis de zgomotele din grădină?
Mă gândeam la asta. Crezi că se furişează cineva pe-acolo?
Nu ştiu, poate un hoţ, un spărgător care inspectează zona...
În orice caz, nu cred că sunt animale care mişună.
Nu e genul ăla de zgomot.
Nu-i spun asta lui Nath,
dar acum dorm cu un pistol sub pernă.
- Poftim? Puşca? - Nu, pistolulul meu cromat.
E sub perna lui Nath.
"Aud un zgomot"... Pun mâna pe el, uite-aşa.
E cam ciudat.
Nu-i deloc ciudat.
În fine, mă ştii. Nu mă sperii uşor. Dar treaba asta m-a speriat rău.
- Mai ai rulota? - Da.
Vin să stau câteva zile în ea, să stau şi eu de pază cu tine.
La ce atmosferă e de câteva luni, cu meseria noastră, nu putem risca.
- Eşti sigur? - Stau câteva zile în rulotă.
Ai dreptate. Să nu riscăm aiurea.
Bine, s-a făcut.
Apropo, trecem şi pe la unchiu' Bernard?
Ştiu că nu mai e pe roşu, dar ar trebui să vedem ce face.
Da, dar ce pretext bagi?
- Nu ţi-a arătat colecţia de pixuri? - Nu.
Nu e o colecţie. Am doar câteva pixuri Bic care-mi plac, atâta tot.
Totuşi, ai destul de multe.
- Eşti bine, unchiule Bernard? - Păi, şi da, şi nu.
- Ce s-a întâmplat? - Sunt prins într-o spirală emoţională.
Dar nu e treaba voastră.
- Ce elevat vorbeşti acum, scumpule. - Clar.
- Se vede că merge la psiholog. - Nu merg la niciun psiholog!
- Ce se mai întâmplă cu casele noi? - E o poveste fără sfârşit.
Vecinii noi o să ne facă viaţa un iad.
M-am uitat la case pe internet. Sunt super urâte...
Dacă aş putea, le-aş sparge capetele cu o lopată.
Sau mi-aş lua puşca şi pac! Gata povestea.
Nu poţi face asta. E cam ilegal.
Doriţi un strop de spumant?
- Nu, mulţumesc. - Nu în timpul serviciului, Cathy.
- Te distrezi? - Normal.
Vinerea fac curat dimineaţa, apoi îmi petrec timpul cu prietena mea.
O duci bine.
- Unchiule, zgomotul e în faţă. - Da, păi...
Veniţi să vedeţi! Un penis!
Un penis vechi!
Asta nu-i mecanică auto, asta-i arheologie!
Mă întreb cum a reuşit Louise să le picteze pe astea.
Las-o mai moale cu Louise. N-avem dovezi că le-a făcut pe celelalte.
Ce mai face Louise? S-a instalat cu bine?
Cum crezi? Acum nu mai stă în Vitrival.
- Nici măcar nu se duce s-o viziteze. - Eşti prost? De ce?
Pierre, nu cred că-i pasă cuiva că Louise a făcut graffitiurile.
- Unora nu le convine. - E o ruşine pentru familie.
Oamenii sunt doar enervaţi că nu s-au formulat acuzaţii.
- Doar n-o s-o ghilotinăm. - Şi nu există nicio dovadă.
Graffitiurile s-au oprit când s-a mutat. Problema e lipsa dovezilor.
Tot mă întreb cum a reuşit...
Dacă Louise a făcut asta, atunci e al naibii de deşteaptă!
Nu poţi s-o suni s-o întrebi cum a reuşit?
Nu! Iar zgomotul vine de la bară, aşa că la treabă!
BUN-VENIT
Ce căcat...
La naiba! Ce belea!
La naiba...
Chestia asta mă scoate din minţi.
Scuze pentru mirosul de câine, dar chiar am făcut curat.
Stai liniştit, nu e aşa rău.
În regulă. Sper c-o să fii bine aici.
Apropo, tu te simţi bine?
Băi, gata cu întrebările astea. Nu cât timp încă sunt sinucideri.
Le zicem oamenilor să vorbească, dar noi facem exact invers.
Văd că eşti la pământ. Şi toată faza cu casa ta...
Băi, sunt bine.
Şi Élisabeth e în Kansas...
Nu mai pune sare pe rană.
Eu nu-ţi mănânc câinii, pisicile sau şobolanii!
Nu mai sunt şobolani. Se mănâncă în unele ţări.
- Sunt gustoşi. - Să le fie de bine atunci.
Mie-mi place carnea de vită, de porc, un pic de miel din când în când, pui...
Şi asta-mi ajunge.
- Uite... - Şi vânat.
Şi vânatul e bun.
- E lună plină. - Te-ai transformat în vârcolac?
Nu vârcolac. Un lup bătrân şi singuratic.
Un lup bătrân şi singuratic...
Nu prea eşti tu lup singuratic.
Băi, o ai pe Nath, mă ai pe mine, familia, părinţii.
Nath s-ar putea să nu se mai întoarcă, dar nu asta mă macină pe mine.
Ai mei tot zic că o să sfârşesc singur.
Aşa că mi-a venit ideea asta cu lupul bătrân.
E cam dramatic.
Sunt doar realist. Ai nevoie de Élisabeth? Nu.
Eşti un bebeluş neglijat emoţional? Ai nevoie de mămica ta?
- Nu. - Păi, vezi?
- Nath se întoarce de ziua ta. - Nicio şansă.
De ce nu?
Îi e frică să-şi lase mama singură-cuc în casă.
Şi Nath e delicată. Nu ca mine.
N-ar rezista mult în lanţul trofic.
- De ce n-o aduci pe maică-sa aici? - Am vrut să-i fac o garsonieră!
Dar vrea să rămână la ea. Are rutina ei, vecinii ei...
- I-ar fi bine în rulotă. - Vrea să rămână.
- Şi-n plus, e rulota ta. - Rulota "mea"...
- Postul meu de observaţie! - Exact.
Nici gând să mă baţi...
La naiba!
La dracu'!
- Deci, vrei binoclu sau...? - Ce?
Pierre?
Ai auzit ceva?
Ascultă, tocmai a sunat Fabrice...
- Încă o sinucidere, la eoliene. - Cine?
- Sus. - Dar cine?
Habar n-am... Mă duc să alerg.
S-au dus deja nişte colegi, deci nu e nevoie să mergem şi noi.
Am lăsat descuiat, foloseşte duşul cu cascadă sau ce vrei tu.
Bine. Mersi.
N-am auzit nimic azi-noapte. Tu?
- Nici eu. - Bine, o lăsăm baltă deocamdată.
Hei, băieţi! A venit Ben!
Ce faceţi?
- Salut, totul bine? - Da.
- Gata, strângeţi? - Da.
A intrat înăuntru, a urcat şi pur şi simplu s-a aruncat.
Arată-i poza.
Ce dracu'...
Ştii cine e?
Da, a fost destul de uşor de identificat.
- Sébastien Brasseur. Îl cunoşti? - La naiba... Da, îl cunosc.
Cum a reuşit să intre?
Habar n-am, niciun semn de intrare prin efracţie.
Bănuiesc c-a făcut rost de cod şi s-a strecurat înăuntru.
Când am încercat să-l dăm jos, a sărit chiar în faţa noastră.
- Bine, vă las atunci. - Ne vedem.
- Pa. - Ciao.
Sébastien a fost mereu un ecologist, dar tot s-a sinucis.
Nu mi se pare neaşteptată sinuciderea lui. Poate c-am fi putut s-o prevedem.
- Atunci de ce n-ai zis-o mai devreme? - La asta te gândeşti mereu după.
Poate am fi putut vedea semnele...
- N-avem glob de cristal. - Da, nu suntem clarvăzători.
Noi vedem semnele de avertizare abia după 10 ani, când războiul e terminat.
Da...
Nu suntem clarvăzători.
Nu-mi vine să cred... O să-mi sară capacele.
Trage pe dreapta.
Ce se întâmplă?
Păi, mi-au furat scuterul.
El nu minte!
Calmează-te, Chouchou. Doar au uitat o pungă de chipsuri.
- Şi o sticlă de suc! - Urma s-o luăm!
Gata, termină, golanule!
- Şi voi acceptaţi asta? - Îşi bat joc de sat...
Gata, aţi terminat?
- Dă scuterul înapoi. - Nu!
- Nu, nu vreau! - Ce faci? Stai!
- Dă-l înapoi! Gata! - Nu vreau...
Zău aşa!
Puteţi să plecaţi acasă. Avem numerele părinţilor voştri.
- Aruncă asta. - Da, pa.
Dacă treceţi pe la noi, mama are banii pentru chetă.
Bine, o să trecem noi. Foarte amabil.
- Da' sticla? - Gata cu sticla...
Sébastien tocmai s-a sinucis şi voi sunteţi obsedaţi de un gunoi?
- "Obsedaţi"? - Da!
Am avut o înţelegere, că ne ajutaţi cu graffitiurile obscene.
Regulile erau clare.
Ieşeaţi la plimbare, ne trimiteaţi informaţii şi atât.
Nu întreprindeţi nicio acţiune, clar?
N-au mai apărut graffitiuri de peste o lună!
- Da, oare de ce! - Aveţi ceva de spus?
- Nu... - Toţi sunt necivilizaţi în Vitrival!
Gata, mi-a ajuns.
Grupul local de prevenţie se desfiinţează.
- Nu, nu, nu! - Ba da, ba da, ba da!
Acum, la secţie. Nu voi decideţi asta.
Toată lumea în maşină.
Gata cu speriatul copiilor şi cu scotocitul prin gunoaie.
Nu pricep.
Sébastien era mereu pe verde la mine. Niciodată pe roşu.
Pur şi simplu nu pricep sinuciderea asta...
M-am săturat de tot. Gata cu carnetul.
Dacă face mai mult rău decât bine, atunci am făcut destul.
Mă rog, dacă tu crezi că asta trebuie să faci...
- Măcar îţi ştii limitele. - Limitele umane, nu ale mele.
- Da, ne-am prins. Nu-i aşa, Pierre? - Da, da.
Tot o să trecem pe la tine, pentru alte chestii.
Încă nu sunt mort şi îngropat.
- Vă dau ceva de rumegat. - Zi.
Există o legătură între sinucideri, în afară de faptul că toţi sunt morţi.
Şi care-i aia?
Niciunul dintre bărbaţi n-avea copii.
Niciunul.
- Christian avea gemeni! - Adoptaţi. Nu se pune.
Jean-François de la radio, a crescut-o pe fiica neveste-sii...
Nici asta nu se pune!
Atunci ce se pune? A crescut-o ca pe copilul lui.
M-am gândit bine. Ce se pune este folosirea judicioasă a propriei sperme.
- Şi cu Martine cum rămâne? - Am zero teorii despre femei.
Cu o singură femeie, corpul de analiză e prea şubred.
Îţi aminteşti pateurile pe care le făcea pentru mesele de împărtăşanie?
Da.
Totuşi, dacă nu vreţi să vă aruncaţi de pe o eoliană,
mergeţi şi împrăştiaţi-vă sămânţa.
- Nu glumi cu asta. - Nu glumesc.
V-aţi trimis femeile din Vitrival şi locuiţi amândoi împreună...
Lumea vorbeşte.
- Rahat... - Nu le-am "trimis" noi.
Uite care-i părerea mea.
Eu şi Charlotte am făcut ce trebuia.
Louise mă îngrijorează, dar acum, probabil e în siguranţă.
Ar trebui s-o vizitezi la noua ei locuinţă.
- I-ar plăcea. - Nu vrea să plece din Vitrival.
- Eşti un tâmpit. - Potoleşte-te.
Ai noroc că eşti fratele meu şi că ţin la tine.
Da, şi tu la fel.
Sunt cumva în plus aici...?
Taxa.
Nu ne e aşa de rău, pe scaunele tale minuscule.
Ştiu, nu?
Către toţi cetăţenii din Vitrival.
Îmi face o mare bucurie să vă vorbesc astăzi tuturor,
să vă urez o Zi a Morţilor fericită.
Moartea e necruţătoare. Asta nu e o surpriză.
Dar sincer, anul acesta, satul nostru a fost mai aproape de ea ca de obicei.
A fost un an foarte dificil.
Dar momentele ritualice, precum acestea,
ne amintesc că fiecare plecare aduce şansa unei renaşteri.
Vă urez tuturor o Zi a Morţilor fericită.
Din toată inima, o Zi a Tuturor Sfinţilor fericită.
Aveţi grijă de voi şi de cei dragi.
Aveţi grijă de morminte şi de memoria celor dragi.
Să-i celebrăm împreună.
Prindeţi curaj. Vitrival va dăinui.
A fost bine?
Da, dar poţi să faci o pauză după fiecare propoziţie?
Bine, s-o luăm de la capăt.
Ai putea menţiona şi colecta lui Pierre şi Benjamin
pentru victimele sinuciderilor?
E o iniţiativă chiar drăguţă.
Să-mi notez. Ai dreptate.
Se filmează! Dă-i drumul!
Către toţi cetăţenii din Vitrival...
Fericit e acest popor
Popor al lui Dumnezeu, mergi înainte
Spre Împărăţia lui Dumnezeu
Mergi cu bucurie în inimă
Fericiţi sunt cei
Care au o inimă de sărac
Fericiţi cei săraci
Că a lor este Împărăţia
Fericit e acest popor
Popor al lui Dumnezeu, mergi înainte
Spre Împărăţia lui Dumnezeu
Mergi cu bucurie în inimă
Fericiţi sunt aceia
Aceia care lucrează pentru pace
Fericiţi sunt cei paşnici
Căci ei sunt copiii lui Dumnezeu
E delicioasă berea asta cu Picon.
- Chiar la asta mă gândeam. - Doza perfectă...
Şi cum e baia nordică?
Brici.
La iarnă, trebuie s-o goleşti, nu?
Nu mă stârni... Aştept momentul potrivit.
Trebuie să se facă frig, dar nu atât de frig încât să îngheţe.
Altfel se strică pompa şi crapă ţevile.
- Trebuie s-o nimereşti. - Da.
- Te ajut eu, dacă vrei. - Super.
O să iei încălzitorul de la ai tăi pentru rulotă?
Da, mă duc la ei mâine.
Pe bune, nu mai aştepta.
Iarna trecută, cu Nath, am îngheţat de frig în rulotă.
- Serios? - O, da.
- Élisabeth nu e friguroasă? - Puţin.
Atunci fă-o, pentru ea.
Ca atunci când se întoarce,
să vadă că ai făcut un cuibuşor pentru amândoi.
Da, ar fi drăguţ.
Când se întorc Élisabeth şi Nath, să ne luăm câteva săptămâni libere.
Da, nu m-ar deranja nişte zile libere.
O mică pauză...
Viaţa e bună aici. N-am de ce să mă plâng.
Viaţa e bună.