Downloaded from YTS.BZ
Official YIFY movies site: YTS.BZ
Živjo. - Živjo.
Še en prijeten dan se začenja z nami v etru.
Če še niste zapustili svojih domov,
boste kmalu, ko boste šli ven, ugotovili,
da bi bilo bolje ostati notri.
Ko smo že pri tem, smo vam pripravili pesem, ki vam bo ogrela srce,
če vam že telesa ne more.
Glasba!
VITRIVAL
Naoknice svojega doma odpreš
novemu jutru...
Živjo, Stibel.
FEBRUAR
O, Catherine. - Cathy.
Živjo. - Kako si?
Dobro. - Dolgo se nisva videli.
Si tudi ti prišla zaradi Christiana? -Ja.
Mojbog...
Ne morem verjeti. - Zelo žalostno.
Pa otroci... - Ne vem, kaj mu je bilo...
Brez pojasnila... Zelo grdo.
Živjo, Yannik. Tukaj Pierre Bastin.
Z Benjaminom sem v cerkvi.
Spet se je začelo. Eden velik je na vratih.
Imaš zdaj čas?
Koliko časa potrebuješ do sem?
Super.
Jutri je Christianov pogreb. Dobro bi bilo, da ga ne bi več bilo.
Hvala. Se vidiva.
Dobil sem Yannika. Prihaja. - Super.
Imaš vse podrobnosti? - Ja, vse sem zapisal.
Vidiš kaj? - Ne. Na cerkvi ni kamere.
Pa sosedi?
Živjo, Pierre, Benja. Kaj pa vidva tu?
Pridi pogledat.
O, ne. Grozno. Sta videla, kaj se je zgodilo?
Označili so že dvorano. - Ja, sva videla.
To je isti človek. Znak je enak. - Ja, strinjam se.
Mojbog... - Nismo ga še našli.
Živjo, Willy.
Benoit. Dober dan. Ste videli to? - Ja.
Besen sem. - Ja, verjamem.
Nemogoče... - Klical sem Yannika. Prišel bo.
Yannik bo to očistil.
Do takrat moramo to prekriti.
Tako ne more biti med pogrebom. - Seveda ne.
Ko bo prišel ministrant, večji katolik od papeža...
Če bo to videl, bo omedlel.
Patruljirala bova, morda so še v bližini.
Prav, hvala. Hvala, Benja in Pierre.
Se vidimo. - Se vidimo.
Kaj za vraga?
Na vratih... - Kako bedno.
Bo čedalje večji? In zdaj je na cerkvenih vratih.
Bo policijska postaja naslednja?
Naslednji bo na policijski postaji.
Willy in Benoit si ne bosta opomogla.
O tem bosta tedne sanjala. - Spolne nočne more.
Duhaš to? Prava stvar.
Ne, zamašen nos imam.
Nič? - Nič.
Vedno imaš zamašen nos.
Ne vem. Je vanilja?
Havanska cigara.
Kje si to kupil?
Na Kubi?
V trgovini, kje pa? - Aha.
Samo zdravnikova navodila upoštevam. "Počivaj."
Z veseljem bi, a ves čas hoče pomoč...
Temu pravimo "delegiranje".
Ničesar ne more sam... - Pozor, patrulja.
Kaj se dogaja? - Gospoda.
Dober dan, policisti.
Anne-Marie, prijateljica tvoje mame.
Anne-Marie? - Nižje na ulici živi.
Pojma nimam.
Ima levkemijo? - Kaj?
Levkemijo.
Njena sestra je ugotovila. Po stopnicah je šla po zadnjici.
Ni mogla stati in je šla k zdravniku...
Njen mož ima znamenje na vratu. - Ja?
Kožni rak. - Presneto...
Vsi imajo raka. - Ja.
Christian je naredil samomor...
Pomislil bi, da se ljudje samo ubijajo,
da nihče več ne umre zaradi bolezni.
Ne razumem. Je mrtva ali ne?
Ne, samo pojasnjujem. - Aha.
Ko smo že pri tem, veš kaj o spolnih grafitih?
V Vitrivalu.
Nekaj sem jih videl. Mislil sem, da je tisti mali Turek.
Toda on ni v Vitrivalu, torej ni sumljiv.
Kje pa je? - Na izletu.
S šestim razredom. - Dobro.
Ni v Vitrivalu.
Super jim je šlo, tri ure so bili na črpalki.
Potem so bili otroci tako naporni,
da je njihova profesorica, ga. Marie, ko je igrala badminton z njimi,
zajokala.
Joj. - Torej je vse v redu.
Lahko bi tako rekli...
Greva. - Hvala.
Se vidimo. - Srečno, fanta.
Poljubi me, preden me ubije to,
da nikoli več skupaj plesala ne bova...
Baptiste kliče
iz restavracije s krompirčkom La Renommee v Vitrivalu.
Pozdravlja vse svoje stranke...
Pozdravljeni. Živjo. - Živjo.
Ter prijatelje in starša, Veronique in Luca.
Kaj imaš to?
Sendvič. - Stari...
Dober je. -Ne moreš mešati šunke in marmelade.
Ogabno. -Kaj pa je s tvojimi starimi gnilimi testeninami?
Nove imam.
Si jih skuhal včeraj? - Ne.
Imamo Catherinino prošnjo.
Catherine iz Vitrivala je izgubila ruto s cvetlicami.
Naše poslušalce prosi, naj molijo k sv. Antonu,
da ji jo bo pomagal najti.
Vsem se zahvaljuje.
Danes se je rodil Louise iz Vitrivala,
naš najljubši bobnar.
Ko grem iz službe, je zunaj trda tema.
Dobro... - Ste kaj videli?
Za kaj gre?
Za grafite. Spolne grafite v Vitrivalu.
Ste kaj videli? - Ne.
Povsod so. - Ni kamer?
Nihče ne grafitira pred kamero.
Ne stojijo tam, kjer jih kdo lahko vidi.
Pa če bi postavili kamere na strateške lokacije?
To bi bila kršitev zasebnosti.
Sicer pa mi povejte, katere so strateške lokacije.
Kje naj bi stale?
Težko rečem, kje bodo naslednjič grafitirali.
Dobro... - Pa mali Turek?
To sva že raziskala. Na izletu je.
Nekdo drug to riše... - Ne more torej biti on.
Kaj pa digitalni odtisi?
Umiri se, Bernadette. To je Vitrival, ne pa "Na kraju zločina".
Odtisi in podobno... - Nimamo denarja za to.
Samo midva sva.
Zalotiti jih bo treba.
Vsi bi morali združiti moči in biti pozorni. Tako jih bomo dobili.
Res mislite, da bi to počel nekdo odrasel?
Presenetilo bi vas... - Očitno so nori.
Kaj vse ljudje danes počnejo.
Res škoda. - Današnja mladina...
Ni več tako, kot je bilo.
Vseeno je nenavadno. - Ja.
Danes primera ne bosta rešila. - Ne bi rekel.
Vaju lahko s čim razvedrim? Jaz plačam. Kokakolo?
Kokakolo. Delava. - Prav, hvala.
Hvala. Adijo.
Nath?
Draga, si doma?
Srček? - Srček.
Končala sem stene v pralnici.
Kako si? - V redu.
Boš videl, super je.
V redu je.
Ja, nekaj posnetkov sem pogledala. Malo vode sem dodala.
Vidiš razliko? - Ja.
PREPOVEDANO ODLAGANJE ODPADKOV
Njene misli so s Christianovimi svojci
na ta žalosten dan zanje.
Pa še opomnik.
Veliki vitrivalski kres, ki bo 25. februarja,
bosta prižgala najmlajša zakonca v vasi ob 20. uri...
Spet sva te zalotila! - Kaj za vraga?
Kolikokrat še? Kurjenje je prepovedano manj kot sto metrov od hiš!
Naporen si. - Kaj pa "Živjo, očka"?
Ja, ja... - Dober dan, dragi nečak.
To je groza. Desetkrat ali dvajsetkrat sva že prišla.
Kaj naj ti še rečeva?
Vedno si ti. - Nič takega ni.
Dim vidimo do Benjamina.
Zelo prizanesljiva sva. - Spet...
Nikomur nisem nič storil.
Poklicala bova kolege in preverila.
Morebitni dim bo šel proti gozdu.
Morebitni dim? - Preveč prizanesljiva sva... Pierre.
Mama bo vesela, ko bo izvedela, da daješ denar za dopust za globe.
Nisva idiota. Spravljaš naju v zahteven položaj.
Niti nama to ni všeč.
Ko bodo drugi to počeli, bodo rekli: "Očetu pa nisi napisal globe."
Poslušaj. To je za Christianov pogreb.
To je nekaj novega. Eno zvonjenje za smrt, eno za pogreb.
Vedno je dvakrat zvonilo.
V Vitrivalu vedno zvoni dvakrat, kot nekdo umre...
To te bo drago stalo.
Daj... - Resno mislim.
Da ne boš spet zakuril, ko bova šla. Poznam te.
Ne moreš govoriti z njim? Vedno znova se vračava.
Kaj pa naj? - Vidiš, kaj počne.
Reci mu, naj ne kuri. - Misliš, da me uboga?
Karkoli že naredimo, mislita, da nas bo ubogal?
Naj ga cele dneva nadziram?
Tukaj si. - Druge stvari počnem.
Ja, bobnaš.
Ja, in? Nimaš drugega dela?
Resno... - Živjo, fanta.
Ne boš nič rekla?
Naj počne, kar hoče. Odrasel je.
Tvoji prihranki za dopust gredo za vse te globe.
Ne govori ji tega. - Če je pa res.
Vseeno... - Vsak teden prejemava klice.
Od koga? Sosedi so sorodniki. - Kaj misliš? Od tistih, ki jih moti.
Ja, tudi prav...
Bernard, Jean, kosilo. - Prihajam.
... župana Vitrivala, Gaëtana De Bilderlinga.
Pozdravljeni, g. De Bilderling. - Živjo, Jean-Francois.
Ste v redu? - Zelo, pa ti?
Dobro.
Tradicionalno vprašanje imam. Kaj je novega v Vitrivalu?
V Vitrivalu je vse v redu.
Naši vaščani, tako kot jaz, uživajo v lepem vremenu.
Pohajkujemo po naši krasni vasi.
Ti naši trenutki v Vitrivalu so zelo dragoceni.
Vseeno ves čas poslušam iste pritožbe.
"Ne, pa ja ne spet prekleta dela na cesti."
Razumem nestrpnost.
Tudi jaz imam včasih dovolj.
Vas pa vse naprošam za potrpljenje.
Ohranite pozitivne misli, sprejmite moteče dejavnike danes,
saj bodo zelo izboljšali našo kakovost življenja.
Ne morem povsem odgovoriti na vaše vprašanje, ne da bi omenil zdravje.
Imam nasvet. Pazite nase in na svoje bližnje.
Obiščite zdravnika, če je treba. Ne čakajte, da ne bo prepozno.
Najpomembnejša je preventiva.
Hvala, g. De Bilderling. Še eno vznemirjajoče vprašanje.
Kaj je z grafiti? - Ni vznemirjajočih vprašanj.
Odločno bom odgovoril. Vsak grafit je nesprejemljiv.
Grafite v zadnjih tednih opažamo na naših zidovih.
Vsi smo jih videli.
Uničujejo javni prostor in kvarijo kakovost življenja,
zato je treba odgovorne kaznovati.
Naša policija, ki sem jih hvaležen, bo vse opazovala.
Tega sem vesel, g. župan. Se vidiva naslednji mesec.
Hvala, Jean-Francois. Se vidiva kmalu.
Dragi poslušalci, vrnili se bomo po oglasih.
SREČA
Živjo, babica.
Živjo. - Živjo.
Kako si? - Dobro.
Je napačen trenutek? - Ne.
Nisi nikogar videla?
Povsod so grafiti, grafiti spolne narave.
Na... - Na avtobusni postaji.
Ja, zato naju zanima, ali si videla kaj nenavadnega.
Nisi? - Ne...
Ničesar nisi opazila? - Torej...
Preden jaz pogledam ven, je prepozno. Vedno pridem tja prepozno.
Dobro. - Nekdo je rekel...
"Si videla, da je nekdo hodil tja?"
No...
Morda je nekdo bil tam, a nisem nikogar videla.
V redu. - Brez skrbi.
Nič posebnega? - Ne.
Ne? Ti zdravje služi? - V redu sem.
Super. - Si dobro?
Vidva imata krasne zobe.
Misliš? - Hodita k zdravniku?
To je dobro. Ne pa kot jaz... - Ja...
Jaz imam boljše kot on.
On si jih včasih pozabi umiti.
Jaz si jih vsak dan umijem. - Aha.
Kdo ima boljše zobe, on ali jaz?
Poglejmo... - Moji so popolni.
Oba imata dobre.
Jaz bom bombon za karies. - Ja, za karies.
Benja se smeje. Prej bo izrabil zobe.
Krepim jih. - Ja, jaz pazim nanje.
Vesta, stari ljudje skrivoma jedo bombone.
Zakaj? - Tega ni treba skrivati.
Vzameš piškot, če hočeš.
Danes ni nihče prišel?
Prej je bilo nekaj otrok.
Predstavljaj si pisarno.
Prostor. Pisarno. - Ja.
Z velikim oknom? - Ja.
Pomembno je imeti dovolj svetlobe za delo.
Tukaj je delavnica.
Moja delavnica. - Ja.
To je zate pomembno. - Prav tako z velikim oknom.
Ne, to so garažna vrata.
Aha... Zakaj jaz ne bom imel okna?
Tukaj je. - Majhno je.
Lahko ga povečamo, če hočeš.
Ti je všeč tako? - Ja.
Torej... - To je obsežna obnova.
Saj ne greva danes od staršev.
Dovolj časa je.
Ne mudi se.
Se ti ne mudi živeti z mano?
Boš nocoj doma? - Ne, mama je pripravila večerjo.
Tudi ti lahko prideš.
Tudi moja mama je pripravila večerjo.
Peljal te bom.
Prav.
Živjo, Jany. Kako si? - Dobro. Pa ti?
Živjo, prijatelji. - Živjo.
... tri in štiri.
Razpri roke, spusti svetlobo k sebi,
daj jo drugemu, svetlejšo kot prej...
Razpri roke, spusti svetlobo k sebi,
naj se širi...
Vadili smo samo refren.
Kdaj... - Samo refren.
Dobro.
Ponovimo refren in končajmo vajo.
Razpri roke, spusti svetlobo k sebi,
daj jo drugemu, svetlejšo kot prej...
Razpri roke, spusti svetlobo k sebi,
naj se širi...
Lulčki! - Dovolj!
Pojdite na kavč, da se pogovorim z Benjom in Pierrom.
Vznemirjeni so. Narisali so jih na stene prhe.
Vidita, kakšna težava je? - Ja...
Ničesar nisem videla. - Nikogar v naselju?
Ničesar nisem slišala. Spimo z zaprtimi okni...
Več ne vem, samo...
Morda Germain... - Germain Titeux?
Ja, zadnje čase se čudno vede.
Ne pozdravlja, zase se drži... - To je puberteta.
Patruljirava... - Običajno je z nami bolj vesel.
Bova šla mimo. - Ne povejta, da sem vaju jaz poslala.
"Pauline je rekla, da se čudno vedeš."
Julia, ne povzročaj pokola. - Prav.
Ne naredi škode. - Bodi v svoji sobi.
Pridite se poslovit. - Adijo, prijatelji.
Se vidimo. Uživajte na karnevalu.
Pomahajte skozi okno, potem pa pospravite kostume.
Srečno. Adijo.
Lulčki!
1:42. Bravo, Germain. - To je rekord.
Super. - Ni slabo.
Ja, ni slabo.
Je vse v redu, Germain? - Ja, pa pri tebi?
Ja. - Super.
Kako gre v šoli?
kot vedno.
Resno, fanta? Sta prišla vprašat Germaina, kako je?
Mislita, da sem jaz grafitiral?
Ne motiš se.
Nisem bil jaz.
Resno? Zato sta prišla?
Po tem, ko sem vaju desetkrat klicala zaradi idiota, ki kuri?
Ko odprem okno, vse smrdi.
Prejšnji teden sem se prehladila.
Nisem mogla dihati zaradi dima.
Ogenj sem polila z vodo, on se mi je pa smejal.
Dovolj imam tega.
Saj ni ta idiotski sosed tvoj brat?
Moj oče je, ampak kaj naj?
Ni preprosto.
Težko je.
Bila sva že tam, da bi vse skupaj umirila.
Naslednjič bova poslala kolege, ki ga bodo strožje kaznovali.
Drugega ne moreva.
Pravita, da ukrepata, a na koncu ne naredita nič.
Germain, torej nisi povezan s... Spolnimi grafiti?
Ne, prisežem. - Seveda ne.
Dobro. - Prav.
Nič osebnega ni. Samo svoje delo opravljava.
Kot pravijo: "Najpomembnejša je preventiva..."
Greva. - Se vidimo.
V kuhinji imata jabolčno pito.
Hvala.
Lepo je videti. - Ja.
Najtežje je bilo začeti. Prvič sem to počela.
Nisem vedela, kako nanesti zaščitno barvo.
Katero si uporabila? - Za stene kleti.
2200 litrov potrebuješ. In menjava vsak teden.
Na Finskem in Norveškem imajo izvirsko vodo, veš?
Tako varčujejo z vodo.
Lahko bi postavili še manjšo teraso.
To je šele začetek.
Dela so še v teku. Terasa je v načrtu za pozneje.
Vrstni red je napačen. - Zakaj?
Nordijsko kopel si postavil pred hišo.
To je samo dodatek.
Življenje je lepo.
Ptički pojejo.
To je za Baptista.
Ja...
Malo je nenavadno, ne? Da se je tam obesil.
Zakaj? - Ne vem...
Tam je delal.
Ni dobro razmislil. -Tam nihče več ne bo jedel krompirčka.
Zakaj ne?
Če se nekdo nekje obesi, ne greš več tja.
Če nekdo umre v hiši, je hišo težje prodati.
Ni lahko, ampak jo prodaš.
V restavracijo bi hodil, tudi če bi ljudje tam umrli.
Ja...
Samomor... Nikoli ne veš, kako ljudje živijo.
Še hodiš na vlak? - Zdaj je umazan.
Kaj je z vlaki? Ali pa z avtomobili?
Pomisli na vse nesreče. Ljudje se zaletijo v drevo.
Nekateri se vržejo z mostu.
To je enako. Morda je bil tu pokol.
Pokol? - Morda je bil med vojno strelski vod.
Ne vem. Morda se je kdo obesil na tisto drevo.
Vse je onesnaženo. In? Nikoli ne greš več ven...
Razumeš? - Je smiselno.
Najbolje je o tem ne razmišljati.
Ekipa z radia Chevauchoir in naši poslušalci
izrekajo iskreno sožalje svojcem Baptista iz Vitrivala.
Vsi smo ga dobro poznali, saj je postregel več sto,
če ne več tisoč ocvrtih krompirčkov v La Renommeeju.
Njegova smrt bo pustila praznino v Vitrivalu,
toda vsak ima svojo pot in to moramo spoštovati.
Zdaj pa malo glasbe, ki nam bo, upam, potolažila srca.
Kres sva zakurila pred 40 leti. - O, ja.
To nama je prineslo srečo. - Sta se zadnja poročila?
Ja, sva.
Ko bi se le lahko jaz. - Pozneje bi se morala poročiti.
Kdo iz družine ga je še prižgal?
Marie in Florent. - Aha.
Kres je res čudovit, kaj?
Ogreje te. - Oči me bolijo.
Letos je zelo vroč.
Oči me bolijo... - Oči te bolijo?
Zapri oči. - Prekrij si jih.
Kaj pije tvoja dama? - Čim več.
Psihično zdrav je bil, lepo živel... Nikoli ne bi naredil samomora.
Nikoli ne veš, kako se ljudje počutijo. -Seveda.
Je pa presenetljivo, ne?
Se strinjaš? - Ne.
Torej ne bo preiskave?
Tudi če bo,
mislim, da ni razloga, da bi razmišljali o umoru.
To je bil samomor.
Razočarana sem.
Prepevajo livade, prepeva cvetje,
v mojem srcu vlada radost...
Prepevajo livade, prepeva cvetje,
srečo prinaša Gospod...
Vse poti tega sveta
naj vodijo te v raj,
muhasti veter
pa te popelje naj do sonca...
Prepevajo livade, prepeva cvetje,
v mojem srcu vlada radost...
Prepevajo livade, prepeva cvetje,
srečo prinaša Gospod...
JUNIJ
Kaj za vraga je to?
Pojdi domov! Motiš!
Jebenti... Je resna?
Kaj ti je? Si končala?
Pojdi domov, Louise!
Tega nam res ni treba!
Hej, Jean. - Hej, Bernard.
Kaj se dogaja? - Pridita pogledat.
Tam? - Ja, s tistega žeblja je viselo.
Bernard, koliko časa si bil tu pred prihodom bratranca Jeana?
Pojma nimam. Nekaj minut. Vračal sem se s traktorjem.
Potem sem zaslišal zvok.
Videl sem trak in dojel, kaj se dogaja.
Pogledal sem ven, a ni bilo tam nikogar.
Potem se je pojavil Jean. On vaju je klical.
Kako si lahko na traktorju slišal zvok?
Vem, da je čudno, ampak sem slišal.
Dobro. Jean, ne bi moral biti v službi?
Prej sem končal.
Ker naj bi delala skupaj, sem ga iskal, zato sem prišel.
Dobro.
Nisi nikogar videl? Res nikogar?
Ne, nikogar.
Še v grmovje sem pogledal. Ničesar ni, nobene sledi.
Ne razumem. Nesmisel. Zakaj bi se kdo obesil na tuji posesti?
Obesiti se doma... Truplo bi imela v rokah.
To bi bilo super. Kaj bi potem?
Oče ni hotel, da kličeva, ampak ker se dogaja, kar se,
bo to verjetno koristilo preiskavi.
Kaj bi storili s truplom?
Če bi ga videl, bi ga ustrelil. To bi bilo to.
To ni rešitev. Potem bi te zaprli.
Ne veš, kaj ljudje razmišljajo. Slabo se počutijo, niso v redu.
Kje je teta Cathy? Je ona kaj videla?
Poslovno je v Kinšasi. Pred enim tednom je šla.
Aha. - Sama sva.
To bi bil šesti samomor. Ne razmišljata o tem?
Pet samomorov v treh mesecih. Vaju to ne moti?
Jean, policista sta, ne bereta misli.
Razmišljava o tem, toda kaj naj še storiva?
Nimava moči, da bi odločala o življenju drugih.
Ja... - Nisva psihologa.
Drži.
Pridi, greva patruljirat. Morda koga opaziva.
Jean, samo mirno.
Pomisli na to, da smo preprečili en samomor.
Če se ni obesil kje drugje. - Tako je.
Po smrti Jean-Francoisa
je radio Chevauchoir prekinil oddajanje...
Nimam kaj prijaviti, razen tega, da sta nekoristna...
Hej, pazi na besede. - Brez zamere, ampak...
Ljudem ne piše na čelu "samomor".
Vseeno me je vse to spodbudilo v razmislek. -O čem?
Zapisal sem nekaj opazk. - Sva opazila. Hvala.
V to beležko sem zapisal, kdo je prišel in odšel.
Najpomembneje je, da sem označil "mentalno stanje".
Zelena pomeni "dobro",
oranžna "povprečno", rdeča pa "sploh ne dobro".
Če vozijo, težko rečem, če nekajkrat pridejo mimo, pa mi je jasno.
In?
V preglednici sem povzel mentalno stanje vseh.
Kdo je v rdečem?
"Stric Bernard".
Če Jean ne bi prej prišel iz službe, bi bil gotovo mrtev.
Ni tako zapleteno.
Zadnjih pet samomorilcev je bilo v rdečem.
Christian, Baptiste s krompirčkom,
Stephane, Michel, Jean-Francois z radia.
Vsi v rdečem. Samomori.
Dobro opravljeno. Toda to ni noben dokaz.
Je pa dober pokazatelj.
Dober pokazatelj tvoje pristranskosti.
Moja pristranskost je precej nepristranska.
Nisi genij. Toda moja brat...
Bodi vljuden do Benjamina. - Saj sem.
Vesta, da poznam to vas. - Nisva rekla, da je ne, ampak...
Ne gre zato... - Kaj, ne gre zato?
Vse je tu.
Ura je štiri, lačen sem.
Lahko gresta, raje jem sam.
Ne bom vaju zadrževal. - Prav.
Ko bom pojedel, bom beležil naprej.
Vsi v rdečem bodo umrli.
Hvala za informacije.
Pierre, nocoj se ne prepiraj z Louise. Starša imata dovolj.
Uživajta. - Se vidimo.
Benja... - Kaj je?
Si videl zapis o Nath? - Ja, to so bedarije.
To je sranje. Ne verjemi vsemu, kar pove tvoj brat.
"Namrščen izraz", Nath... - Ja, ker vozi in je v stresu.
To ne pomeni, da se bo vrgla z mostu.
Bolje jo poznaš kot on. - Seveda.
Mršči se. To pač počne.
Ti pa redno zehaš. Ko dežuje, ko piha...
Dež ali sonce, ti zehaš.
Ona se mršči. Ni potrebe, da govoriva o tem.
Si opazil še kakšno ime v beležki?
Nekaj sem jih, a sem se posvetil Bernardu.
Vseeno je to bizarno.
Bizarno, ni pa neverjetno. - Tako je.
Ti si v zelenem. - Seveda sem.
Tvojega imena nisem videl. - Jaz tudi ne. Morda je na drugi strani.
Upam, da nisem v rdečem.
To lahko samo ti veš.
Res je.
Ja? - Živjo.
Živjo, nečaka. - Živjo, Catherine.
Si v redu, teta? - Sem.
Vrata so bila odprta. Bala sva se, da je kdo vdrl.
Ko ljudje umirajo... - Je treba biti pozoren.
Je s tvojimi mozolji bolje?
Niso mozolji... Je pa v redu.
Lahko kako pomagava?
Poslušajta... Nikamor se mi ne mudi.
Odkar je babica v bolnišnici, je malo bolj zapleteno.
92 let. - Tako je.
Ti drugi ne pomagajo?
Vsak ima svoj ritem.
Občasno se vidim z Iso in se malo pritožujeva...
Poskušava pospraviti hišo...
Nekaj stvari sva se že znebili.
Tudi klavirja se bova. Tvoja sestra ga bo vzela.
Ni bobnanje dovolj?
Ne, očitno zanjo bobnanje ni dovolj.
Je pa dobro, da bo ostal v družini.
To je res.
PARKIRNO MESTO REZERVIRANO ZA ŽUPANA
V redu, dobro.
Policista na patrulji bom obvestil, oglasila se bosta.
Moram iti, policija je tu. Prav?
Dobro, hvala za pomoč. Se vidimo.
Kako gre, fanta?
Pierre, bi čokolado? - Ne, hvala.
Ne mara te. - Tebe sploh ne bom vprašal.
V redu sva kljub vsem samomorom...
Še vedno z dvignjeno glavo hodiva okrog. -Upam.
Ko smo že pri tem, dobil sem letake...
Iz "SOS samomora".
Dobro bi bilo, če bi jih razdelila.
Tu so določene informacije in vprašanja o samomoru.
Laure, objavi to na Facebook strani naše vasi.
Tako bodo ljudje imeli te informacije.
Prav. - Hvala.
Zapleteno bo po celotni vasi to razdeliti vsem, ki jih srečava.
Ni jih treba deliti vsem, samo zainteresiranim.
Kot vedno pravim, vajina naloga je preventiva.
Kot vesta, je preventiva ključna.
Ja, toda to je težka tema za pogovor.
"Oprosti, Gaëtan, bled se mi zdiš. Izvoli letak o samomoru."
Tu ni sramu. To moramo preseči.
Morata reči: "Skrbi me, da nisi najbolje."
Mislim, da je to delo za oba.
Ko smo že pri tem, kaj je z vandalizmom?
S kurci? - Falusi.
Imava skupino štirih upokojencev,
ki naju obveščajo o opažanjih med sprehodi.
In... Sta koga našla?
Ne še, mislim pa, da je obetavno.
To je vaška pobuda, kar koristi odnosom v družbi.
Jasno morata povedati, da je to zgolj preventiva.
Ne smejo se ogrožati.
To je zelo pomembno.
Računam na vaju.
Rekli smo, da bomo govorili o projektu "Zeleni Vitrival".
Žar je že vroč. Kmalu bomo nazaj, z vami je DJ Julien!
Pult št. 2 je odprt.
Na pultu št. 1 je kolo sreče...
Uživajte, pijte še naprej. Sonce sije, morate piti.
Najbolje, da to počistite. - Ne!
Živjo, Benja. Pierre. - Bo.
Pierrette, Isa, kaj se dogaja?
Klicala sem župana.
Rekel je, da delita letake. Zakaj ga jaz nisem dobila?
Šele začela sva.
Počasi napredujeva. Nočeva strašiti ljudi.
Vsi v vasi so prestrašeni. - Veva... Kako sta sicer vidva?
Skrbi me za Pierrette in Germaina.
Mama, ne skrbi, vse je v redu. - Pierrette je zapustil fant.
Grozno. Si v redu?
Sem. - Nisi.
Razpada. Dva dneva pred izpitom.
Kakšen prasec.
Skrbi me zanju zaradi vseh teh samomorov...
Klobuk dobro stoji.
Res? - Ja.
Super. - Dobro, super...
Aha, tu ste. - Kje si bil ti?
Že ure krožim.
Kje si bil? - Ves Vitrival sem prehodil, pa nič.
Tudi mi. - Jaz sem končal, jezite me.
Grem domov. - Kdo to pravi?
Si pa drzen, da kar tako greš.
Grem domov. - Kar tako? Umiri se.
To bi moralo biti zabavno. Zdaj sem jezen.
Zakaj nisi šel z nami?
Kam greš, Noël? Vrni se. - Končal sem.
Vrni jopič. - Z veseljem, gospa.
Kar lepo ga vrni. Hvala, gospod.
Tu je jopič. Adijo.
Razočaral si nas. - Adijo.
Srečno. - Adijo.
Se vidimo.
To ni bilo lepo. - Res je.
Sonce je vzšlo.
Greva na sprehod?
Naš Benjamin je pa zgodenj.
Kaj je?
Zelo pametno...
Bi vafelj? - Ne, hvala.
Mačete so zakon.
Bernard si je vedno želel kongoško mačeto.
Prinesla sem mu dve.
Super.
Teta Cathy, je Bernard v redu?
Ne, sploh ne.
Zakaj to praviš? - Ker sem prepričana, da laže.
Laže. Poskušal se je ubiti v lopi.
Pretiravaš, ne? - Ne. Razlog je, zakaj ni v redu.
Od babičine smrti ni v redu.
Težave ima z zdravjem.
Delavnica je v razsulu, čakalni seznam je neskončen.
Stranke imajo dovolj, pritožujejo se... Razumem jih.
Misliš, da ga to muči?
Seveda. Mene pa tudi.
Kot bi živela z duhovi.
Večerjam sama ali pa onadva govorita o avtih.
Dovolj imam tega. - Cathy, ti si vedno optimistična.
Ja.
Misliš, da bi mu morali reči, naj obišče psihiatra?
Ne. To je pretirano.
Pravkar si rekla, da se je hotel ubiti.
Samo sklepam tako.
Poslušajta.
Zamenjajmo temo.
Pierre...
Kako napredujejo priprave na potovanje?
Dobro se moram naučiti angleško.
Kam že greš? - V Ameriko, v Kansas.
Hej. Bom jaz povedal.
Gremo v Kansas obiskat družino, ki je gostila Elisabeth.
Kul.
Ja... Kako je bilo v Kongu?
Super.
Videla sem kolege, s katerimi sem delala 20 let.
Res je bilo dobro.
Kul. - Ja.
Obiskali smo še rezervat Bonobo.
Vau... Kje si pa spala?
V šefovi rezidenci. Super je bilo.
Tam je velika razlika med bogatimi in revnimi.
Si predstavljam. - Bila sem na pravi strani ograje.
Mama? - Ja?
Gre za to, da si del anti-penis brigade?
Ja, to je osebni napad. Zagotovo.
Odjebi! Naporna si!
Vse si razjezila!
Louise!
Resno? - Kaj je? Kje je Pierre?
Živjo, Jerome. Kaj se dogaja?
Kakšno naključje. Pierra ni tu.
Če so drugi, ni težav, če pa je njegova sestra...
Kaj se dogaja?
Mesece nas že nadleguje s svojim bobnanjem.
Res ste ubožci.
"Ta poredna punca me nadleguje!"
Za opno na bobnu bom uporabila tvoja jajca!
Si slišal to?
Grozi mi. Kaj praviš na to, da te razbijem, lezbijka?
Lezbijka? Zdaj pa še homofobija, kaj?
Hej! Sta končala?
Odjebi! - Prekleto...
Pridi, pogovorimo se.
Niti približal se ti ne bom. Vsi ste v tem.
Vsi ste člani incestne družine. - Pazi na jezik.
Zakaj ne more igrati v bendu?
Saj veš, zakaj. - Ker nimam jajc.
To je bedno. Nočeta si prisluhniti.
Pozabi, idiot.
Grem. Zmagal si, idiot. - Ne vračaj se, cipa!
Jerome, kaj ti je?
Že mesece bobna. Tega ne prenesem več.
Pridem bližje? - Pusti me. Rad bi bil sam.
Louise, pretiravala si. Nehaj.
Naslednjič te bom oglobil. Vesel sem, da Pierra ni tu.
Še en zagrenjen moški... - Ne žali me. Jaz tebe nisem.
Kaj naj, če ženske ne morejo sodelovati pri paradi?
Veš, da sem vedno hotela priti v orkester?
Mislila sem, da bo dovolj, če bom znala bobnati, ampak ne.
Tako pač je. Punce ne morejo bobnati na paradi.
To ni pošteno, spremeni to. Ker pa tega nočeš...
Kako to misliš, spremeni?
Če že hočeš bobnati, sestavi žensko postavo.
Kakšno razmišljanje je to? Kako naj sestavim svojo postavo?
Postava že obstaja, ampak ne.
To ni pošteno. - Življenje ni pošteno.
Ničesar ne boš rešila, če boš jezila Jeroma, veš?
SINAM SINAM kliče VITRI-1, sprejem.
VITRI-1 se oglaša, SINAM, sprejeto.
SINAM govori, VITRI-1.
Kršenje javnega reda rešeno na Rue du Bois des Mazuis 64. Sprejem.
Po smrti Jean-Francoisa...
Sranje!
Poskusil sem s plinom, a brez uspeha.
Ja, si rekel.
Moral bi jih preprosto ustreliti, toda...
To bi bilo preglasno. Sosedom ne bi bilo všeč.
Zato uporabim zračno puško.
To jih omami, zaključim pa z lopato.
Veš, kaj bi bilo najbolje?
Rad bi kupil sokola.
Tam bi postavil opazovalnico.
Tako bi pograbil in... Bum.
Požrl bi jih.
Toda Nath ni všeč zamisel.
Me ne čudi.
Jaz bi skrbel zanj.
Razvajal bi ga.
Imate tudi vi podgane? -Ne. Elisabeth je obsedena s tem.
Povsod sva razporedila strup, a niso ničesar pojedle.
Gotovo jih imate.
Bomo videli.
Zaščititi se je treba.
Si slišal to? - Ne, gluh sem.
Kaj počneš? Odloži to.
Odloži to.
Moraš se izključiti. - Prav imaš.
Sicer ni nikoli konca...
Jebenti... Neverjetno. - Oče kliče.
Ja?
Si preveril?
Samomor.
Ne...
Mislil sem, da je z avtom zapeljal z mostu.
Ampak ne. Ustrelil se je v glavo, padel in si zdrobil lobanjo.
Sranje.
Zmanjšal je možnosti, da zavozi. - Se šališ, ne?
Pa če je kdo to gledal? Nekdo z otrokom?
Ni pomislil na to. Mimoidočim to ne bi bilo všeč, ampak...
Moraš priznati, da je učinkovito.
Zgrešil sem.
Verjetno utopitev. - Ja.
To je najhuje. Traja...
In trpiš. - Zelo trpiš.
Če vprašaš mene, bi...
Pojedel bi nekaj strupenega ali se obesil.
Ja.
Nekaj, kar dolgo traja, pravzaprav ni samomor.
To je škodovanje sebi.
Toda potem umreš, torej je samomor.
Ja, ampak nočem, da boli, preden umrem.
Ja...
Sta videla barvo?
Kmalu sta si premislila.
Zakaj ni popisa celotne vasi?
Moje je križišče, za drugo pa uporabita svoje možgančke.
Ne berem misli.
Še kdo ve za to? - Ne.
Razen Charlotte. Ki misli, da sem nor.
Sem kot nerazumljen umetnik, ki naklada o metafiziki.
Toda to drži. Bosta videla.
Bova videla.
Je vse v redu?
Odlično, g. Francois Mirador. - Tako je že bolje.
Še kaj?
Julien, samomorilec z mostu, je bil rdeč v moji beležki.
Sva opazila.
Torej mi ni treba poudarjati, da bi to lahko preprečila,
če bi prej pregledala mojo beležko.
Enako velja zate.
To ni moja naloga. - Je najina?
Vidva, nehajta se obtoževati.
Sodelovati moramo, sicer bo po nas.
Se vidimo. - Ja, se vidimo.
Charlotte. - Živjo.
Sranje. V rdečem si. - Nisem.
Prisežem, poglej. - Nisem v rdečem.
Šalim se. V zelenem si.
Tako in tako bomo nekega dne vsi umrli.
Dobro je opravil s to beležko.
Če malo razmisliš, smo nekako vsi v rdečem.
Si v redu, filozof? O samomoru se pogovarjava.
Bi rad umrl? Ne. Potem pa se umiri. Levo...
Mi lahko nehaš ukazovati?
Umiri se, navodila ti dajem, ne ukazujem.
Si v redu? Si zjutraj pozabil srat?
Kot da ti je mar...
Mi je, ampak kaj naj? Takšno je življenje.
Ne moreš reči samo to. Šest samomorov v treh mesecih.
To ni naključje. Ljudem se nekaj dogaja v glavi. Sociološko je.
Je zdaj to že zarota? - O čem govoriš?
Lahko si srečen, da nihče od tvojih ni v rdečem.
Nathalie je v oranžnem, toda to ne šteje.
Tu je še Bernard. Pa Simon. - Kaj?
Simon, tvoj brat. - Ja, seveda. Dobra.
Sranje...
Vsega slabega ne moreš držati v sebi. -Ja...
Ob vsem tem in vseh samomorih sva zaskrbljena.
Moj brat si, njegov bratranec.
Mar si nama. Ne zadržuj vsega zase.
Vedno sva te videvala zunaj.
S kolesom, šel si na pijačo...
Zdaj pa te ne videvava več.
Nimam časa.
Je s puncami vse v redu?
Rad bi več časa preživljal z njimi.
Dobro, da je Sophie tu. - Je s Sophie vse v redu?
Ja, se pa včasih sprašujem, ali bi ji bilo bolje brez mene...
Si neumen? Resno?
Ne vem...
Ne boj se pogovora z nama, če te preganjajo temačne misli.
Dobro...
Si prepričan? - Ja.
Dobro. Takšne letake razdeljujeva.
Ljudje se pogosto lažje pogovarjajo z neznanci.
Brezplačno številko lahko pokličeš 24 ur na dan.
Mislim, da mi ni treba... - Ne?
Po tem, kar vidim... - Vseeno vzemi. Brez pritiska.
Prav. Hvala.
Poskusila se bova večkrat oglasiti. - Prav, hvala.
Pokliči, ko končaš. - Prav.
Se vidimo.
Martine.
Mali Pierre. - Martine, si v redu?
Sem, pa ti? - Sem.
Benja ni s tabo? - Z Yvette je.
Še je z Yvette. Tisti dredi... Presneto.
Ti si to rekla. - Nič več se ne oglasiš.
Nikoli nisi pred oknom. - Sem, tebe ni.
Naravnost k Francoisu greš. Gotovo ima boljše zgodbe.
Ja, zdaj je na bolniški...
Čas ima. - To je res.
Ampak vseeno.
Pokliči, pa prideva.
Zdaj se je treba dogovoriti, kaj? Prav. Kaj praviš na ponedeljek?
Ponedeljek? - Ob desetih.
Ob desetih. - Prav?
V ponedeljek ob desetih. Prav. - V redu.
Dobro. - Se vidimo.
Se vidimo v ponedeljek. - Adijo, mali Pierre.
Dobro se počutim.
Tudi jaz. Zelo dobro.
Veš, kaj? - Kaj?
Dobro se počutim in mislim, da imava srečo.
Res je. Ne moreva se pritoževati.
Ne.
In... - Ja?
Mislim, da se ne bom mogel učiti
angleško v naslednjih mesecih.
Pierre, saj govoriš angleško.
Vem, ampak... Ne vem.
Je tako v redu? - Ja.
Chouchou! - Ja?
Vidiš ta kurec? - Ogromen je.
Ogromen je. - Bravo, Bernadette.
Sporočila bom malemu Pierru. - Prav.
Halo, Pierre in Benjamin?
Blizu dvorane sva. Našli sva še en penis na zidu.
Hoteli sva samo sporočiti...
Bernadette! - Kaj je?
Nekaj sem našla.
Kaj? - Barvo v pršilu.
Barva v pršilu, v posodi... - Pazi! Odtisi.
Kako drzna... - Tvoji odtisi!
Joj, oprosti. - Dobro.
Dala jo bom v vrečko. - Prav.
Fanta, Chouchou je odkrila nekaj pomembnega.
Imamo sled. - Ja.
Našla je barvo v pršilu v smetnjaku zraven kioska.
Dala jo je v vrečko.
In našli sva velik kurec na zidu.
Zelo veseli sva. Veliko odkritje.
Škoda, da so še kurci... - Dobro, adijo.
Bernadette, pa sem. - Dobro, greva naprej...
Martine?
Hej! Je kdo tu?
Gotovo je zadaj.
Bom pogledal zunaj.
Gor poglej. Slušalke ima, ko lika.
Martine?
Pierre!
Jebenti, Pierre!
Sranje... - Ne stoj tam!
Pomagaj mi.
Ena, dve, tri.
Kliči. Povej, da je vzela inzulin.
SINAM SINAM kliče VITRI-1. Nujno, nujno.
Ker ste danes vsi tu, se spomnimo Martine
ter vseh nedavno umrlih v Vitrivalu.
Naše misli so z njihovimi svojci in delimo njihovo bolečino.
Kljub vsemu želim vsem vesel dan svetega Petra.
Na moj znak, nameri...
Zdaj pa ena, dve, tri.
Ena, dve, tri.
OKTOBER
Ja, ampak ne razmišljaš naprej...
Praviš, da moramo to zrušiti, toda morda je bil to znak.
Znak?
Ja, lahko bi bil znak. Torej...
Morda ne znak, priložnost za razmislek o vsem,
da se sploh odločiva, ali hočeva živeti tam.
Če nočeva živeti tam, kaj bova z ruševino?
Hišo sva dobila z zemljiščem.
Če prodava, ne bova ničesar izgubila.
Kako bova našla dom?
Vse hiše v Vitrivalu so zdaj last žrtev samomora.
Pierre!
Morda ne bova živela v Vitrivalu. - Čakaj...
Pierre! - Kaj počneš?
Bernadette, Noël in Philippe brskajo po naših smeteh!
Pridi mi pomagat! - Ne delam!
Dobro...
Grem. Se vidiva.
Kaj počnete z našimi smetmi?
Prav. Adijo.
Moja hči ne riše kurcev po zidovih.
Za razliko od tvoje. - Moja hči ne riše kurcev po zidovih!
Kaj se dogaja? Od kdaj brskate po smeteh?
Iščemo sumljive predmete.
Zakaj bi bili tu sumljivi predmeti?
Ne moti ga, Elisabeth kliče.
Daj, no...
Tukaj bodi, ne moti ga.
Na stranišče grem. - Pusti ga, pridi dol.
Nisem vztrajal. - Spi. Dovolj te ima.
Nisem vztrajal! - Naporen si.
Pierre?
Pierre...
Pierre, naj streljam?
Pierre! Naj streljam?
Pierre, kaj naj? Naj streljam?
Hej. Kako si? - Dobro. Pa ti?
Prinesel sem ti kolaček. - Hvala. Kakšen?
Z vaniljo in rumom. Rum dodaš z injekcijo.
Zakon. Lep dan ti želim. - Enako.
Kako je Simon? - V redu, ni pa super.
Koliko rdečih je še? - Dvanajst.
Običajni. - Rešiva to.
Ja. Treba je ravnati prav.
Ja. Glavo pokonci. - Vedno imata glavo pokonci.
Kako se počutiš, Pierre?
Nekoliko sem utrujen. - Ja, ves čas je utrujen.
Ampak ne zaradi samomorov. Že od rojstva je utrujen.
Vidiš? Tlak je nižji kot sicer.
Tlak. Še kakšen simptom?
Včasih vidim zvezde, ampak... - Previden moraš biti.
Dovolj piješ? - Ja, kokakolo pije.
Kokakolo? To je grozno.
Popiti bi moral dva litra vode na dan.
Dobro, globoko vdihni.
Kako si? - Dobro. Gre.
Je še nekaj dela, sva pa vseljena. Sicer Nathalie trenutno ni tu...
Je na dopustu?
Ne, k mami se je preselila za nekaj časa.
Njena mama je bolna, vsi ti samomori...
Dobro se je izšlo. Vse je v redu.
Dobro. Še ti globoko vdihni.
Pa ti? Kako je živeti s Paulom in Jany?
Hej, nisva prišla klepetat. Delo naju čaka.
Pierre, umiri se, prosim.
Pravim le, da me skrbi za tvoje zdravje.
Tlak ti poskakuje, bled si...
Vem, da je Benjamin močan, toda njegov obraz mi vse pove.
Mislim, da sta oba izgorela.
Govoril sem s Fabriceom. Potrebujeta menjavo...
Bedarija. - Sam si rekel, da si utrujen.
Potrebujeta oddih in vitamine.
Morda še antidepresive? Pridi, Pierre. Nobenega dopusta ne bo.
Vajini izkaznici. Pogovorita se s Fabriceom.
Vajino zdravje je ogroženo. - Ja, ja...
To je vajina odgovornost. Če se kaj zgodi, bosta vidva odgovorna.
Ne potrebujeva dopusta. - Tudi moja je.
Dobra zamisel.
Nekaj denarja bom dal še za svojo mamo. -Hvala.
Katero cvetje kupujeta? - Krizanteme.
Nekaj preprostega. - Krizanteme so vedno lepe.
Hvala.
Si v redu?
Pogosto me tlačijo more. - Kakšne?
Zaradi vseh teh samomorov v vasi...
Sinoči je bil mali Damien pred hišo,
imel je izbuljene oči, gledal je v hišo...
Strašno je bilo. - Ponoči te preganja.
Dihalne vaje priporočam.
Ne vem... - To že nekaj časa traja?
Ja, odkar ne delam več.
Torej je rešitev vrnitev v službo. - Misli nase.
Pogoste more, utrujenost... To so opozorila.
Na postaji imamo zdaj tudi terapijo.
Za vse zaskrbljene zaradi samomorov.
Dobro. - Ali pa izvajaj dihalne vaje.
Na YouTubu so navodila. To ni čarobna rešitev, ampak...
Mene so tlačile more in mi je to pomagalo.
Kaj je to, Pierre? - Zbirava za žrtve samomora.
Za 1. november. - Grem po gotovino.
Lepo od tebe.
Boš krizanteme?
Ja. - Lepo.
Dobro, da imava tisto prho v slogu slapa.
Po prhanju se počutim sproščeno, prej sem bil pa napet.
Nakup se je izplačal.
Ne, zvoki na vrtu so krivi. Živčen sem postal.
Vem, kaj sem slišal.
Raziskal bom.
Kako je mama?
Zakaj bi torej šla? Ne pomagaš.
Če ne moreš nič narediti zanjo, če ne moreš malenkosti...
To pa je reševanje.
Ja, dobrodošla v realnosti.
Ne moreš vedno početi, kar hočeš. Jaz ne morem.
Ne, ne počnem, kar hočem.
Dobro, prav imaš. Cmok.
Zdaj govoriš cmok? - Samo Nath, da je vesela.
Si slišal, kaj sem rekel o zvokih na vrtu?
Spraševal sem se, kaj je bilo to. Misliš, da se kdo tihotapi tam?
Ne vem, morda klatež, morda vohlja kakšen tat...
Kakorkoli že, mislim, da niso živali.
Ni tak zvok.
Nath tega nisem omenil,
toda zdaj spim z orožjem pod blazino.
Kaj? S svojo puško? - Ne, s kromanim Smith & Wessonom.
Pod Nathino blazino je.
"Sranje, slišim zvok." In samo potegnem.
To je precej čudno.
Ni.
Saj me poznaš, ne prestrašim se kar tako, a me je to pretreslo.
Imaš še mobilno hiško? - Ja.
Lahko bi bil nekaj dni tam, da stražarim s tabo.
Glede na pretekle mesece in najino službo ne smeva tvegati.
Si prepričan? - Nekaj dni bom v hiški.
Prav imaš. Ne tvegajva.
Dogovorjeno.
Greva lahko do strica Bernarda?
Vem, da ni več v rdečem, a bi ga morala obiskati.
Ja, a s kakšnim izgovorom?
Vama ni nikoli pokazal svoje zbirke Bic? -Ne.
To ni zbirka. Samo nekaj jih imam, ki so mi všeč.
Vseeno jih je precej.
Stric Bernard, si v redu? - Ja in ne.
Kaj pa je? - V čustveni spirali sem.
Ampak to ni vajina stvar.
Zelo lepo govoriš, dragi. - Zelo.
Očitno je, da hodi k psihiatru. - Ne hodim k psihiatru.
Kaj je z novimi hišami? - Ah, ni konca...
Novi sosedi nam bodo zagrenili življenje.
Pogledala sem hiše na spletu. Zelo grde so. Fuj.
Če bi lahko, bi jim razbil glave z lopato.
Ali pa bi vzel pištolo in bum. Konec.
Tega ne smeš, nezakonito je.
Bi malo penine?
Ne, hvala. - Na dolžnosti sva, Cathy.
Uživaš? - Seveda.
Ob petkih zjutraj čistim, potem pa malo uživam z dragim.
To je življenje.
Stric, zvok je od spredaj. - Torej...
Poglej. Kurec.
Stari kurec.
To ni popravilo motorja, ampak arheologija.
Zanima me, kako je Louise to uspela narisati.
Ne govori, da je ona. Ni dokazov, da je narisala druge.
Kako je Louise? Se je vselila?
Kaj misliš? Ne živi več v Vitrivalu.
Sploh je ne obiskuje. - Si neumen? Zakaj ne?
Mali Pierre, mislim, da nikomur ni mar, da je ona grafitirala.
Nekateri niso zadovoljni. - Sramota za družino je.
Ljudi samo moti, da ni nihče plačal za to.
Ne bi je poslali ravno na giljotino. - In ni dokazov.
Grafitov ni bilo več, ko je odšla, težava pa je pomanjkanje dokazov.
Še vedno se sprašujem, kako je to izpeljala.
Če je Louise to naredila, je zelo pametna.
Jo lahko pokličeš in vprašaš, kako ji je uspelo?
Ne. Zvok prihaja nekje od odbijača. Loti se dela.
DOBRODOŠLI
Prekleto sranje...
Prekleto!
Jebenti...
To me spravlja ob živce.
Oprosti zaradi vonja po psu, vse sem očistil.
Je že dobro, ni tako hudo.
Dobro. Upam, da bo v redu.
Ko smo že pri tem, si v redu?
Nehaj s temi vprašanji. Pusti, dokler so še samomori.
Vem, ampak drugim govoriva, naj govorijo, midva pa ne.
Vidim, da si na dnu. Vse, kar se dogaja s tvojo hišo...
Prijatelj, v redu sem.
Elisabeth je v Kansasu...
Ne vtiraj mi soli v rano.
Ne bom jedel tvojih psov, mačk in podgan.
Podgan ni več. V nekaterih državah pa jih jedo.
Okusne so. - Dobro zanje.
Jaz imam rad teletino, svinjino, včasih jagnjetino, piščanca...
To me osrečuje.
Poglej... - In divjačino.
Tudi divjačina je okusna.
Polna luna. - Si v redu? Si zdaj volkodlak?
Nisem. Sem stari volk samotar.
Stari volk samotar...
Nisi ravno samotar.
Prijatelj, imaš Nath, mene, družino, starša.
Nath se morda nikoli ne bo vrnila, a me ne muči to.
Starša mi ves čas govorita, da bom na koncu sam.
Domislil sem se tega, da sem stari volk.
Malo dramatiziraš.
Samo realen sem. Potrebuješ Elisabeth? Ne.
Si čustveno zanemarjen otrok? Potrebuješ mamico?
Ne. - No, vidiš?
Nath bo prišla na tvoj rojstni dan. - Odpade.
Zakaj ne?
Boji se pustiti mamo samo doma.
Nath je občutljiva. Ni kot jaz.
Ne bi dolgo zdržala v prehranjevalni verigi.
Zakaj ne bi pripeljala mame sem? - Hotel sem ji postaviti garsonjero.
Ampak ona raje ostane. Ima svojo rutino, sosede...
V mobilni hiški bi ji bilo prijetno. - Rada bi ostala.
Poleg tega pa je to tvoja hiška. - Moja...
Moja opazovalnica. - Tako je.
Ne boš me zjebal.
Jebenti.
Bi daljnogled? - Prosim?
Pierre?
Si kaj slišal?
Fabrice je pravkar klical.
Še en samomor zraven vetrne turbine. -Kdo?
Na vrhu. - Ampak kdo?
Ne ve... Grem teč.
Kolegi so to prevzeli, nama ni treba iti.
Hiša je odklenjena. Uporabi prho oziroma kar hočeš.
Prav. Hvala.
Sinoči nisem ničesar slišal. Pa ti?
Jaz tudi ne. - Dobro. Pustiva zdaj pogovor.
Hej, družba! Ben je prišel.
Kako je?
Je vse v redu? - Ja.
Pakirate? - Ja.
Prišel je, splezal gor in se vrgel dol.
Pokaži mu fotografijo.
Kaj za vraga...
Veš, kdo je to?
Ja, lahko ga je bilo identificirati.
Sebastien Brasseur. Ga poznaš? - Sranje. Ja.
Kako je uspel priti sem?
Pojma nimam. Ni sledi vloma.
Verjetno je dobil šifro in vstopil. Kdove.
Ko smo ga prosili, naj gre dol, se je vrgel.
Dobro. Prepustil vama bom to. - Se vidimo.
Adijo. - Adijo.
Sebastien je bil vedno v zelenem, a je vseeno naredil samomor.
Njegov samomor se mi ne zdi tako neverjeten... To bi lahko pričakovali.
Zakaj nisi prej povedal? - Vedno o tem razmišljaš po tem.
Morda bi lahko prepoznali znake...
Nimamo kristalne krogle. - Ja, nismo jasnovidci.
Vidimo le opozorilne znake deset let po tem, ko se zgodi.
Ja...
Nismo jasnovidci.
Ne morem verjeti... Znorel bom.
Ustavi.
Kaj se dogaja?
Ukradla sta mi skiro.
Ne laže.
Umiri se, Chouchou. Samo čips sta pozabila.
In sok. - Nameravala sva ga pobrati.
Umiri se, huligan.
Boste to kar sprejeli? - Ne spoštujejo naše vasi.
Si končal?
Vrnite skuter. - Ne.
Ne! - Kaj počneš? Dovolj.
Daj nazaj. Dovolj je. - Nočem...
Ampak resno...
Pojdita domov. Imamo številke vajinih staršev.
Vrzita to stran. - Prav. Adijo.
Pojdite mimo naše hiše. Mama ima denar za to, kar zbirate.
Prav. Zelo prijazno od nje.
Kaj pa steklenica? - Dovolj je s tem...
Hej. Sebastien se je pravkar ubil, vi pa ste obsedeni s smetmi?
Obsedeni? - Ja.
Dogovorili smo se za pomoč s spolnimi grafiti.
Pravila so bila jasna.
Sprehodi, informiranje, to je vse.
Ne ukrepajte. Jasno?
Grafitov ni več že dober mesec dni.
Ja. Le zakaj? - Bi radi kaj povedali?
Ne... - V Vitrivalu so vsi nekulturni.
Zdaj pa dovolj.
Skupino za preventivo razpuščam.
Ne, ne... - Ja, ja!
Zdaj pa na postajo. Ne odločate vi.
Vsi v avto.
Nič več strašenja otrok in brskanja po smeteh.
Ne razumem.
Sebastien je bil vedno zelen v moji beležki. Nikoli rdeč.
Tega samomora ne razumem.
Vsega imam dovolj. Konec je z beležko.
Če bolj škodi kot koristi, sem naredil dovolj.
Če misliš, da je treba tako ravnati...
Vsaj poznaš svoje meje. - Človeške meje, ne svojih.
Ja, razumeva. Mar ne, Pierre? - Ja.
Še te bova obiskovala zaradi drugih stvari.
Nisem še mrtev in pokopan.
Nekaj imam za vaju. Za razmislek. - Povej.
Povezava je med samomori. Poleg tega, da so vse žrtve mrtve.
To pa je?
Noben moški ni imel otrok.
Niti eden.
Christian je imel dvojčka. - Posvojena. To ne šteje.
Jean-Francois z radia je vzgajal hčer, ki jo je njegova žena...
To... Ne... Šteje.
Kaj pa šteje? Vzgajal jo je kot svojo hčer.
Razmišljal sem. Šteje le razumna raba lastne sperme.
Kaj je z Martine? - O ženskah nimam teorije.
Samo ena ženska je. Premalo za analizo.
Se spomnita paštet, ki jih je pripravljala za večerjo?
Ja.
Če se nočeta vreči z vetrne turbine,
pojdita posejat svoje seme.
Ne šali se s tem. - Ne šalim se.
Ženski sta poslala iz Vitrivala, zdaj vidva živita skupaj...
Po vasi se govori.
Bedarije. - Nisva ju poslala iz Vitrivala.
To je moje mnenje.
S Charlotte sva naredila, kar sva morala.
Za Louise me skrbi, ampak je zdaj verjetno v redu.
Moral bi jo obiskati v novem stanovanju.
Takšna pač je. - On noče iz Vitrivala.
Bedak. - Umiri se.
Srečo imaš, da si moj brat in te imam rad.
Ja, enako.
Vama držim svečo?
Zoprn si.
Ni tako slabo na teh tvojih stolčkih.
Vem.
Vsem prebivalcem Vitrivala.
Z veseljem vas danes nagovarjam,
da vam zaželim vesel dan mrtvih.
Smrt ne pozna milosti. To ne čudi.
Toda, iskreno, letos ji je naša vas bližje kot kadarkoli prej.
Zelo težko leto je bilo.
Toda v teh prazničnih trenutkih
se spominjamo, da vsak odhod prinaša možnost novega rojstva.
Vsem želim vesel dan mrtvih.
Od srca vesel dan vseh svetih.
Pazite nase in na svoje bližnje.
Ohranjajte grobove in spomine na svoje bližnje.
Skupaj jih slavimo.
Bodite pogumni. Vitrival živi naprej.
Je bilo v redu?
Ja, toda ali se lahko ustavite med stavki?
Dobro, ponovimo.
Lahko omenite še, da Pierre in Benjamin pobirata prispevke
za žrtve samomora?
Lepa pobuda.
Dobro, bom zapisal. Prav imaš.
Snemamo. Izvolite.
Vsem prebivalcem Vitrivala...
Naj bodo blagoslovljeni ti ljudje...
Božji ljudje, hodite naprej
proti Božjemu kraljestvu,
hodite z radostjo v srcu...
Blagoslovljeni so tisti,
ki imajo srce siromašnega,
blagoslovljeni so siromašni,
saj je njihovo kraljestvo...
Naj bodo blagoslovljeni ti ljudje...
Božji ljudje, hodite naprej
proti Božjemu kraljestvu,
hodite z radostjo v srcu...
Blagoslovljeni so tisti,
ki hodijo proti miru,
blagoslovljeni so mirni,
saj oni so Božji otroci.
Ta picon je super.
Enako sem razmišljal. - Ravno prava količina.
Kakšna je nordijska kopel?
Vrhunska.
Jo boš moral izprazniti pred zimo, ne?
Ne govori. Čakam pravi trenutek.
Mora se shladiti, a ne toliko, da zmrzne.
Sicer se črpalka pokvari in cevi raznese.
Ravno pravi čas mora biti. - Ja.
Lahko ti pomagam, če hočeš. - Super.
Boš vzel grelnik staršev za mobilno hiško?
Ja, jutri se vidimo.
Ne čakaj.
Lansko zimo sva z Nath zmrzovala v mobilni hiški.
Res? - Ja.
Je Elisabeth občutljiva na mraz? - Malo pa.
Potem pa naredi to zanjo.
Ko se bo vrnila,
bo videla, da si za vaju pripravil udobno gnezdece.
Ja, to bi bilo lepo.
Ko se Elisabeth in Nath vrneta, bi prijal kakšen teden dopusta.
Jaz nimam nič proti dopustu.
Malo počitka...
Tu je življenje lepo. Ni razloga za pritoževanje.
Življenje je lepo.
MEDIATRANSLATIONS