Downloaded from YTS.LT
Official YIFY movies site: YTS.LT
Costa saber per on començar.
Per explicar com vaig viure l'assassinat de Divendres Sant,
he de començar per aquí.
Fa nou mesos, un diaca imbècil va dir una barbaritat
i jo vaig fer això.
Ai, merda.
És un lluitador?
No, pare, per res del món.
El diaca diria que sí, però té la mandíbula trencada.
En la meva vida anterior era boxejador,
vivia al carrer i feia altres coses.
Avui necessitem lluitadors, però per lluitar contra el món,
no entre nosaltres.
Un sacerdot és un pastor. El món és un llop.
No.
Amb tot el respecte, pare, no ho crec pas.
Si lluites contra llops, abans que te n'adonis,
tothom que no comprens és un llop.
Encara tinc l'instint i avui m'he deixat endur,
però Crist va venir a sanar el món, no a lluitar. És el que crec.
És això, no això, m'entenen?
Només vull ser un bon sacerdot.
Mostrar a la gent com jo la compassió i l'amor de Crist.
Bé que ho necessita, el món.
Si em donen l'oportunitat, els prometo fer-ho.
Excel·lència,
ha donat la cara per mi molts cops.
- L'he decebut i encara que... - Para.
Escolta...
Tothom sap que el diaca Clark és un pallús.
La nata que li has clavat no molesta ningú. Més aviat al contrari.
Però hi hem de fer alguna cosa.
T'enviarem a una petita parròquia a Chimney Rock.
Ara només hi ha un capellà.
Ajudaré el capellà?
No t'emocionis gaire.
Què passa?
Vas a la parròquia Nostra Senyora de la Perpètua Fortalesa.
La porta monsenyor Jefferson Wicks. Et sona?
Mira, el Wicks té partidaris aquí dins. Jo no en soc un.
En confiança, li falten uns grans del rosari i és un fill de puta.
Però, sens dubte, el seu ramat s'està reduint i, fins i tot, endurint.
Allò que has dit allà dins pot ser d'ajuda. Ho entens?
En absolut, però d'acord.
I tant que sí.
- L'Esperit Sant em guarda. Deixi-me'l! - Ep!
És això, no això, oi que sí?
Bona sort, noi.
I així va ser com vaig arribar a Chimney Rock.
Daniel a la fossa dels lleons. David enfrontant-se a Goliat.
Un xitxarel·lo ximple i ple de Crist.
Llest per al que fos.
Pare Jefferson?
Hola. Soc el Jud Duplenticy, d'Albany.
Que el Senyor sigui amb tu, Jud Duplenticy d'Albany.
Vens a arrabassar-me l'església?
No.
Molt bé.
Em pots dir monsenyor Wicks. Veig que ja coneixes la Martha.
La Martha? No.
- Monsenyor. - Hòstia!
M'he aixecat d'hora per polir la plata. Estava una mica tacada.
Molt bé, Martha.
Pare Jud.
Benvingut.
Gràcies, Martha.
Li deia al pare Wicks...
Monsenyor Wicks.
Sí, monsenyor. Perdó.
I perdó per dir "hòstia".
Comencem amb bon peu.
Et fa venir el bisbe Langstrom, no?
Langstrom.
El conec bé.
T'ha escollit personalment i t'ha fet venir. Em diu alguna cosa.
Em diu molt.
Sé que està acostumat a anar pel seu compte,
però vinc a servir.
Confessa'm.
Aviam.
Perdoneu-me, Pare, perquè he pecat.
Fa sis setmanes que no em confesso.
He envejat la riquesa material del proïsme.
A la tele del Sam, vaig veure anunciat un cotxe de luxe. Un Lexus.
Vaig pensar:
"Quin cotxe més maco."
Un cupè.
He envejat els poderosos.
He envejat el poder sacerdotal del meu avi i l'he cobejat. Des de sempre.
M'he masturbat...
quatre vegades aquesta setmana.
Són unes quatre o cinc en... He dit sis setmanes?
Diguem que m'he masturbat 30 vegades.
Aquesta setmana, un cop al matí quan era al llit.
Un cop, dempeus a la dutxa, cosa molt còmoda.
Es pot fer servir el sabó.
- Un cop a la nit, quan vaig somiar amb... - No cal.
- ...un cafè de gats com els del Japó. - Ja.
Vaig llegir sobre el tema.
Però els gats eren noies i, bé, vaig...
No m'havia preparat,
així que vaig haver d'ejacular a una revista de La crònica catòlica
que era a la tauleta de nit, i això pot ser un pecat en si mateix.
No ho sé, potser no, però... No és bo.
Llavors, només em va semblar estrany.
Però, ara que hi penso, ho tinc clar. Va ser el primer cop de puny del Wicks.
Cinc avemaries i un glòria.
Gràcies, pare.
No seria l'últim.
Per cert, benvingut
a la meva església.
Durant les setmanes següents, em vaig instal·lar a la Nostra Senyora.
LA CRÒNICA CATÒLICA
L'únic altre treballador a temps complet era el Samson, el jardiner.
El Sam.
Monsenyor Wicks és qui em dona la força cada dia per no tornar a beure.
Ell també bevia.
Però un cop em va dir: "Si puc foragitar aquest dimoni, tu també".
És un estira-i-arronsa cada dia.
Però ho faig.
És mèrit seu i de la meva dolça Martha.
La seva dolça Martha?
Faria el que fos per ella.
El meu àngel a la Terra.
Pel que fa a l'església, la Martha ho fa tot.
Porta comptes, gestiona donacions, ho arxiva tot.
Arxivi-ho.
Neteja les vestidures, compra provisions,
alimenta el Wicks, toca l'orgue.
Coneixia tots els secrets.
- Aquest és el panteó? - Sí.
Quina vergonya. He de posar una càmera de seguretat.
- S'hi pot entrar? - Sí.
Això d'aquí és una porta de Llàtzer.
PENIS
Des de fora, cal obrir-la amb maquinària,
però una empenta des de l'interior la tombaria a terra.
Qui hi reposa?
El Prentice.
L'avi del Wicks i el fundador d'aquesta església.
Jo el considerava un pare.
Em posa malalta que aquests nanos dibuixin coets al seu lloc de repòs etern.
Què fas?
Sé una mica de fusteria
i he pensat a demanar-li eines al Sam per fer una bona...
No, es queda així. Ens recorda el pecat vergonyós de la puta meuca.
Confessa'm.
Sí, la puta meuca.
CLUB DE LECTURA LLISTA
Era la mare del Wicks.
De què va tota aquesta història?
Era una puta i una meuca.
Entesos.
Quan el Prentice es va ordenar i va fundar l'església,
era vidu i tenia una filla.
Es deia Grace.
Sempre va ser una mala pua.
Li encantava anar amb poca roba i vestir marques fines.
Les marques fines...
Sí.
D'adolescent, feia el pendó als bars. Es va quedar embarassada d'un rodamon.
El Prentice tenia una enorme fortuna familiar al banc.
Per protegir el Wicks, el seu net,
va prometre a la Grace que, si vivia amb ell sota el seu sostre,
li llegaria la seva fortuna a ella.
Així que la puta va esperar fins que el seu pare morís.
Ai, era una càrrega pesada per a ell.
Martha, recorda això.
La riquesa i el poder que l'acompanya
és la poma d'Eva.
La temptació que porta a la caiguda.
Cal protegir els que estimem de la seva influència corruptora
a qualsevol preu.
El seu dia va arribar.
Jo era allà.
Vaig veure com el Prentice feia la darrera comunió i moria a l'altar.
En pau.
La puta meuca va anar directa a veure l'advocat del Prentice.
Li va dir: "Dona'm els meus diners."
Sap què li va dir ell?
"Sí, ets l'hereva de cada cèntim que tenia el Prentice."
Als seus comptes
no n'hi havia ni cinc.
Què en va fer, de la fortuna?
Es diu que la va donar als pobres.
Hi ha qui diu que la va llençar al mar. Ningú no ho sap, va desaparèixer.
L'acte final de gràcia d'aquell sant
va ser evitar que el mal corruptor caigués en mans pèrfides.
A ella només li va deixar...
això.
"Què és això?", va dir ella.
Però jo ho sabia.
No busquis la poma d'Eva.
Ara Jesucrist és el teu llegat.
Aquella nit, ella es va venjar.
Amb una còlera demoníaca,
va violar la santedat d'aquest lloc sagrat.
Blasfèmia, profanació.
L'encarnació del mal.
Li vaig dir: "Germana Grace,
Déu, ton Pare, t'estima tant que et perdonarà."
Va morir
envestint la tomba del Prentice.
D'aneurisma cerebral, diuen.
Jo dic que va ser castigada
per Déu en la seva pietat.
Hòstia puta.
Perdó.
La foscor d'aquella història era la base d'aquest lloc.
Es notava.
Preguntà: "Qui diu...?"
Què mouria algú a considerar-lo la seva llar espiritual?
El nucli dur de feligresos tenia motius per considerar-lo així.
Són els nostres sospitosos.
Per tant, els presento.
Vera Draven, advocada local. Era lleial i devota.
El pare era l'advocat del Wicks i l'amic amb qui anava de copes.
Els nois.
Va fer-se advocada per continuar amb el bufet familiar?
Ho vaig fer perquè volia fer grans coses al món.
Però aquest estudi és el llegat del meu pare.
Volia que jo...
- Gràcies. - ...el conservés quan ell morís.
I aquí estic.
Com anem? Hola, Vera.
- Hola. Gràcies. - Me l'omples?
El Cy, el fill adoptiu, havia tornat a casa
després d'un intent fallit d'entrar en política.
Hola.
Ei.
Molt bé.
Li agrada que hagi tornat?
Quan la Vera acabava de sortir de la facultat,
el seu pare va arribar d'improvís amb el Cy, que tenia deu anys,
i va dir a la Vera que ella el criaria.
Res de preguntes.
Tot el poble sabia que era el seu germà il·legítim,
però ella ho va acceptar.
Ho va fer.
He renunciat a molt
per ser lleial al pare, al Cy i al Wicks.
Per això penso que,
quan el meu pare em mira des del cel,
està molt satisfet amb mi.
Suposo que això m'agrada.
Ho tenia a tocar.
Era la jove promesa republicana.
Tinc contactes, m'ho conec a fons. Era a dalt, però no atreia els votants.
Suposo que no inspiro el culte a la personalitat.
Costa connectar amb la gent d'una forma genuïna.
Ja ho sé. He provat de tot. Cregui'm, m'he currat el tema racial.
M'he currat allò del gènere, la gent trans,
la frontera, els sensesostre,
la guerra, les eleccions, l'avortament, el clima.
Cuines d'inducció, Israel, llibres de la biblioteca, vacunes,
pronoms, fusells AK-47, socialisme, BLM,
teoria crítica racial, el CDC, DEI, 5G, de tot.
Tota la pesca. I ningú, res de res.
No sé, massa distracció avui en dia.
Potser hem de tornar a les bases,
amb fonaments bàsics de com inspirar de forma genuïna.
Atemorir la gent dient que una cosa odiada destruirà una cosa estimada?
Doncs no.
Vera.
El Nat Sharp, el metge del poble.
La seva vida se centrava en la Darla, la seva dona. Ho era tot per a ell.
- Em va deixar la setmana passada. - Em sap greu.
Va agafar els nens i es va traslladar a Tucson
amb un paio que va conèixer en un fòrum de Phish.
El grup de música?
No en sabia res.
El Dr. Nat estava perdent el cap.
No era prou reconegut, adinerat o bo per a ella.
Faria el que fos per recuperar-la.
El més semblant a un famós al poble és l'escriptor de ciència-ficció Lee Ross.
Segur que coneix algun llibre seu.
La sèrie El limbe creixent, El piolet del temps
o La junta cristal·lina.
Fa deu anys, va venir des de Nova York.
Tractar amb el Wicks i l'església el va dur a...
Desconnectar el meu cervell de la ment col·lectiva liberal, venir i...
Les vendes i la seva reputació han fet una baixada des de llavors.
Però fa un any que escriu un totxo sobre el Wicks.
Preceptes seus i reflexions, articles i records
d'un acòlit als peus d'un profeta.
El sant i el trobador.
És una lectura feixuga, però hi ha posat tota l'esperança.
És la meva oportunitat de sortir de l'infern de Substack.
No puc més. Últimament, els meus lectors...
són uns sonats supervivencistes.
Semblen el John Goodman a El gran Lebowski.
Quin torracollons, aquest Cy.
És un influenciador amb les urpes clavades en monsenyor.
No ens agrada. Li diem: "Wicks, amb compte.
Se l'ha de treure de sobre. No porta res bo. Poetastre oportunista."
Hem de protegir el Wicks d'aquestes sangoneres mil·lennistes.
La Simone era nouvinguda al poble i l'església.
Havia estat violoncel·lista d'elit.
Es va haver de retirar fa cinc anys per una malaltia.
Dolor crònic. Un tema misteriós al nervi.
Sense diagnòstic mèdic.
Vaig creure que em curarien.
Em van entabanar.
I vaig fer el préssec.
Aprofitar-se de la fe d'algú per fer diners
és la vilesa més gran.
No l'hi sembla?
I tant. És greu.
Però entenc que hi volgués creure.
En canvi, això és diferent.
La fe que Déu em curarà.
És diferent.
Ara tinc esperança.
Com si un miracle fos possible.
Monsenyor Wicks em fa sentir així.
Avui l'Esperit l'ha commogut, oi?
Monsenyor!
El meu guerrer.
El nucli del Wicks estava molt unit
i era innegable la força seductora del seu carisma.
Però el seu mètode...
Cada setmana, escollia algú,
normalment un nouvingut, i l'atacava.
El món vol que tots estiguem bé.
Qualsevol elecció. Escolliu. Són les vostres tries.
Que no us sàpiga greu.
Tingueu una aventura. Digueu una mentida.
Tingueu un fill il·legítim.
Satisfeu el vostre cor egoista.
Egoista.
Sí.
Priveu l'infant de tenir una família.
De tenir un pare.
Un assalt al nostre castell.
A la institució de la virilitat. Ma mare va fer aquesta tria egoista amb mi.
Maleeixo el seu cor egoista per haver-ho fet cada dia de la meva vida.
Per anteposar el que ella necessitava i volia a la família que Déu vol.
Soc suficient!
Jo!
Tu no ho ets, cor egoista de meretriu.
Ja que hi som, colpeja aquell infant. Sí, mata'l de fam.
Desafia la família que Déu vol.
I mira com el teu infant crema sota aquest pes.
Això no és una església de debò.
Fins i tot els feligresos més extremistes d'aquells bancs et diran
que no creuen en això en absolut, que només és el Wicks anant massa lluny.
Sempre fa pressió perquè algú marxi.
Per què ho fa?
Perquè quan algú marxa, tothom se'l queda mirant.
Tot i que no està justificat objectivament, en el fons,
satisfà un anhel.
Quan romans assegut al banc, et posiciones en un bàndol.
El del Wicks.
Posa a prova la tolerància, fa mala sang, endureix i uneix la gent amb complicitat.
...quadrangular de dues corregudes i els Cubs...
Per això miro de compensar la situació.
Benvinguts al primer grup d'oració del pare Jud.
Gràcies per venir.
Aquí mirarem d'enderrocar els murs
entre nosaltres i Jesús,
nosaltres i el proïsme, nosaltres i el món.
Quan tenia disset anys,
era boxejador
i vaig matar un home al ring.
Vaig aixecar molts murs...
Murs de ràbia, addicció i violència.
Només quan em vaig sentir prou segur...
per abaixar els punys, obrir els braços
i confessar el meu gran pecat, aquell dia, Jesús em va salvar la vida.
No em va transformar.
Em sustenta cada dia.
El pa de cada dia, oi?
Això hauria de ser l'església.
Vull que l'església ho sigui per a mi i per a tots vostès.
Llavors...
monsenyor Wicks no vindrà pas?
No, però...
No. He pensat que podíem parlar i compartir...
Ell sap que ens reunim?
És clar. L'hi diré.
Només volia connectar i...
L'hi dirà?
En temps futur. Significa que encara no l'hi ha dit?
Per què no l'hi ha dit?
- Se'm fa estrany. - Escoltin.
És un grup d'oració, no és cap secret.
- És un grup d'oració secret. - No.
- I tant que sí. - Acabo d'escriure a monsenyor.
Genial, ja no és cap secret.
Tornem a enderrocar murs mitjançant l'amor de Crist...
Diu: "Què cordons fum?"
- Òndia. - Em sap greu.
Pare, he vingut perquè pensava que seria un acte eclesiàstic oficial.
No ha fet servir "cordons".
Gràcies, Martha. És un acte eclesiàstic, Vera.
A l'església, amb mi, és oficial.
- Ni "fum". - El puc llegir?
Millor marxo.
- Bé. - Adeu.
- Gràcies. Cyrus? - Vinc.
Apa.
Em sap greu. No el vull emprenyar.
Bon intent, noi.
Gràcies, doctor.
Ho vull penjar demà. El puc etiquetar?
Preferiria que no.
- Segurament ho faré. - Ja ho sé.
Em sap greu que hagi fracassat la seva insurrecció, pare.
Insurrecció? De debò?
Si volem resar o hem de confessar-nos,
ho podem fer amb monsenyor Wicks.
Segur? Perquè tots semblen morts de por amb ell.
¿Pot entrar a l'església per voluntat pròpia
i confessar el seu gran pecat al Wicks sense por?
Si no és així, aquest lloc és un sepulcre emblanquinat.
Sí, ho podria fer.
Doncs...
me n'alegro!
Setmana Santa, la setmana d'oficis especials fins la Pasqua.
Vaig acabar explotant aquell Diumenge de Rams.
I després dos cops a la dutxa aquesta setmana
fent allò que et vaig dir de posar la mà al revés.
Cinc parenostres i cinc glòries.
Hem arribat als nou mesos, Jud.
T'agrada ser aquí? Vas enderrocant alguns... murs?
Perdoneu-me, Pare, perquè he pecat. Fa una setmana que no em confesso.
He traït la privacitat d'un sacerdot.
Sé que la Martha guarda les factures mèdiques al despatx...
i les he mirat.
Sé que una prostatectomia radical fa cinc anys
l'impedeix físicament tenir una erecció.
Puc gestionar això nostre,
però durant nou mesos, he vist com cuida el seu ramat i...
no m'agrada.
No t'agrada?
No, monsenyor.
El Nat Sharp.
Aquell home ha de perdonar i començar a viure.
L'amor de Crist ho hauria d'incentivar, però, en comptes d'això,
cada dia sent més ràbia i rancúnia envers la seva ex i les dones.
És greu. El Lee és un narrador.
Sembla que hagin girat el seu superpoder en contra seva.
Només té una història: "El món em té tírria."
Era ocurrent, llest i respectat,
però ara es menja el coco, sempre està enfadat i paranoic.
Sap que ha cavat un fossat al voltant de casa seva?
De debò?
FORTALESA
Aviam, és més aviat simbòlic, però sí.
I em sap greu, monsenyor, però crec que s'aprofita de la Simone.
He vist les xifres de donacions.
Sé quant dona i, durant els darrers mesos, és qui ens sustenta.
I sí, crec en la possibilitat que Crist obri miracles,
però vostè no li dona això.
NOSTRA SENYORA
És transaccional, vostè és qui ho obra. Que Déu l'ajudi quan se senti traïda.
Que Déu m'ajudi. Res més?
És clar que sí. El Cy Draven.
No l'amoïna tot això nou que fa a YouTube?
Cada setmana, transforma parts del sermó en diatribes polítiques.
NB, NO DIVÍ EL REGNE DE DÉU (EUA) NO TÉ RACISME
S'apropia de l'església i la tergiversa perillosament.
Quant fa que un nouvingut dura més que un diumenge?
S'ha escampat el rumor.
Cada setmana només ve el quist endurit de feligresos habituals.
Sembla que els vulgui tenir enfadats i espantats a propòsit.
Així conduïa Crist el seu ramat? És el que hem de fer?
Ara estàs enfadat i és normal. Seria perillós que no ho estiguessis.
Et veuria indefens i hi tornaria sense parar.
Soc el món i tu ets l'església.
Queda't allà.
Molt bé, així. Sí.
La ira ens fa defensar-nos, recuperar el terreny perdut.
I n'hem perdut molt, de terreny.
Tens por. Mira com torna l'instint de lluitar amb els punys. Així m'agrada!
Et fa por que et torni a atacar, però et protegeixes.
Perquè el món ens vol destruir.
La teva versió de l'amor i el perdó és sensiblera.
És congeniar amb la modernitat, no voler ofendre aquesta porqueria de món.
Mentrestant, elles ens destrueixen.
Les putes feministes marxistes ens destrueixen de mica en mica.
Però jo porto la meva càrrega, em mantinc ferm.
I tu?
Tu, marrec melindrós d'Albany?
¿T'enrabiaràs...
i lluitaràs?
Estàs enverinant aquesta església.
Faré el que sigui per salvar-la.
T'extirparé com un càncer.
Cinc parenostres i cinc glòries.
Jesús, no em vas abandonar.
Jo no abandonaré aquesta església.
Però ell anava un pas per davant.
El grup del pare Jud?
He protegit l'església. L'he fortificat amb la veritat de Déu.
I ara em traeixen desafiant la meva autoritat, la fe i la pròpia vida.
Algú del meu propi santuari!
Fora d'aquí!
L'última jugada del Wicks: declarar-me la guerra.
Em vaig torrar de valent.
El món és un llop, dimoni.
Llop demoníac.
Ets un llop demoníac.
Merda.
- Em sap greu, Nikolai. L'he trencat... - No pateixi.
- ...amb la mà. - Els llums no valen res.
- Pot conduir? - Sí.
Segur?
...DIABÒLICAMENT DELICIÓS A DOMICILI I PER RECOLLIR
Ei!
Qui hi ha?
Merda.
I això ens porta a Divendres Sant.
Som-hi.
Era una missa a les tres.
Només amb els de sempre.
Es respirava una tensió estranya. No recordo l'homilia, però era diferent.
La ira semblava menys calculada.
Més maníaca.
Com sempre, després de l'homilia,
el Wicks, esgotat en cos i ànima, necessitava una pausa per recuperar-se.
Entrava al petit armari que hi ha a un costat del santuari per no ser vist.
Es revifava mentre jo continuava amb la missa
fins que ell se sentia prou fort per continuar.
Mireu l'arbre de la creu,
on fou suspesa la salvació del món.
Monsenyor?
Què passa?
Jefferson?
Jud.
- Té alguna cosa a l'esquena. - No la toquis.
No toquis res.
Satanàs l'ha executat!
- El dimoni... - Martha.
- L'ha executat! - Oh, no.
Martha! Si us plau.
L'ambulància va arribar cinc minuts després.
Van declarar mort el Wicks allà mateix.
Vaig sortir a trobar la resta quan la policia tot just arribava.
El dimoni no s'endurà aquell home.
Tornarà a aixecar-se en la glòria del Senyor.
Era un fet estrambòtic en un poble petit.
La pobra Geraldine, la capitana, s'hi va haver de llençar de cap.
Hòstia.
Hores d'interrogatori durant tot el dissabte
fins que, per fi...
Era l'única persona a dalt amb monsenyor durant l'homicidi.
Va estar en possessió del cap de llop unit a l'arma del crim.
- I és l'únic d'allà que li tenia quimera. - No tinc quimera a ningú.
Però és literalment impossible que algú ho hagi fet, així que no...
No entenc què passa aquí.
Molt bé, pare. I si descansa una mica?
Abans de sortir, l'aviso que els veïns parlen.
El Cy Draven ha pujat això aquest matí.
...enverinant aquesta església. Faré el que sigui per salvar-la.
T'extirparé com un càncer.
L'han compartit.
Bastant.
CAPITANA DE POLICIA G. SCOTT
Vaig cometre l'error d'encendre el mòbil durant dos minuts.
Em van desbordar els missatges al sacerdot assassí.
Però no pensava en ser arrestat o exclaustrat.
Pensava que el Wicks havia guanyat.
En la part de l'ànima incapaç de mentir a Crist,
a mi mateix, a vostè...
m'alegrava que el vell fos mort.
Jesús.
Ajuda'm.
Ensenya'm com continuar, si us plau.
Hola!
Ui, perdoni.
Estan oberts?
Sempre.
Es troba bé?
Sí, dispensi.
- No hi ha missa de Pasqua. Em sap greu. - Jo...
- Benvingut, passi. - Gràcies.
No el voldria apartar dels seus deures sacerdotals, sap?
No està gens malament, eh?
Oi que sí? Costa ser aquí i no sentir la seva presència.
La de qui?
La de Déu... És clar.
- Sí. - No és catòlic.
No, gens ni mica.
Soc un heretge orgullós.
M'agenollo a l'altar del raciocini.
No el van educar religiosament?
Ma mare és... era...
una persona d'allò més religiosa.
- Estaven molt units? - No.
Quan era petit, érem... Però és...
- Complex, això de la família. - Sí, exacte.
Com li fa sentir tot això?
Que com em fa sentir?
Sincerament?
És clar.
L'arquitectura m'interessa.
Percebo la grandesa, el misteri,
l'efecte emocional que busca evocar. És...
És com si algú m'expliqués a crits una història que no em crec.
S'erigeix sobre la promesa buida d'un conte de fades infantil
ple de malvolença, misogínia i homofòbia.
Ha justificat innumerables actes de violència i crueltat
mentre, al mateix temps i encara avui, amaga els seus propis actes infames.
Com un mul que torna una coça,
vull criticar i rebentar la pèrfida bombolla del credo,
fins arribar a una veritat que em pugui empassar sense ennuegar-me.
Els detalls de les bigues són molt delicats, però. És...
Escolti, si em vol fer fora, endavant.
No.
És sincer, no passa res.
Dir la veritat és una delícia.
Però sospito que no sempre pot ser sincer amb els parroquians.
Sempre pots ser sincer si no dius la part insincera.
Sí.
Té raó. És una narrativa.
Aquesta església no és medieval. Això és Nova York.
És neogòtica del segle XIX.
Té més en comú amb Disneyland que amb Notre-Dame.
I les cerimònies, els rituals,
els vestits, tot plegat.
És narrativa.
Té raó.
La pregunta és:
són històries que inculquen una mentida?
O ens colpeixen molt endins, en una part profundament veritable?
No la podem expressar de cap forma...
sense la narrativa.
Touché, pare.
- Fill. - Em sap greu.
És que...
m'he tornat a sentir un sacerdot.
Ara ho perdré i...
Perdré el meu propòsit i tinc por perquè...
no sé com viuré.
Blanc!
Ei! L'ha trobat! Està...?
Qui és vostè?
M'hauria d'haver presentat. Em dic Benoit Blanc i soc detectiu.
M'interessa l'homicidi del Jefferson Wicks.
És investigador policial?
No, treballo a títol privat.
Tothom es pensa que vaig ser jo, però no és cert.
Tot i que potser sí en el meu cor
i va passar així per alguna mena de miracle. I...
No ho sé. Estic perdut.
Em permet ajudar-lo?
Què?
Té els llavis secs per deshidratació. No ha dormit en tota la nit.
L'ha passat fora,
per com tenia els camals quan s'agenollava per resar.
No veig un home culpable turmentat,
sinó un home innocent a qui turmenta la culpa.
Deixi'm ajudar-lo.
- Com? - Aquest afer s'ha disfressat de miracle.
Però només és un assassinat i jo en resolc.
Un moment, ¿va ser vostè...
el del derbi de Kentucky on van enxampar el paio
- amb la foto d'arribada? - Sí.
Llavors és...
Surt a la tele.
- Sí. - Què fa aquí?
He de posar-me al dia de la missa de Divendres Sant
i de què es cou a la Nostra Senyora de la Perpètua Fortalesa.
La Geraldine ha tingut la bondat de donar-m'hi accés.
Si té el dia lliure, em pot acompanyar mentre investigo.
Observem el cos, busquem l'arma, examinem l'escena del crim.
Està en una posició única per ajudar-me.
El cos?
He canviat d'opinió. No hauria de ser aquí.
Confio en el seu mètode, però té raó.
No, vull que vegi què ha passat de forma clara i clínica.
Que vegi el Wicks com és. Un cadàver, un contenidor buit.
No el monstre mitològic del seu cap, només carn i sang.
Mort amb un ganivet que podem analitzar.
Només carn i sang.
Carn i sang, sí.
Sí, mi-te'l com se sacseja.
- Caram, tu. - Pari, si us plau.
Tammy, podries girar la carn?
Com una crep. És clar.
Un, dos, tres.
DIPÒSIT DE CADÀVERS
Ei!
No, aquí no hi pinto res. No hi puc ser. Per què m'hi ha portat?
- No puc... - Ei!
Si vol l'absolució
i tornar a ser sacerdot, ha de passar per això amb mi.
L'assassí és lliure. L'hem de trobar, fer passar un calvari...
Ui, perdó. L'hem de capturar perquè vostè recuperi la vida.
Pare.
Necessito saber que entén la situació.
No som una colla que es dedica a resoldre un cas.
Encara és sospitós.
És a dir, no cal que sigui aquí sense un advocat, entesos?
No ho vaig fer jo.
Si puc ajudar a trobar qui va ser, m'hi apunto. Endavant.
Molt bé.
El cos. Després, l'arma i, en tercer lloc, l'escena del crim.
Quedi's amb mi.
Ho admeto, ni tan sols m'agrada el diable.
Il Diavolo sona elegant, italià. Doncs mira, prou bé.
Llavors la meva dona compra el cartell i les llums del diable.
La gent diu: "Compra-li allò del diable per al bar, li encanta."
I, mira, no ho sé, és un no parar de coses de diables.
- Però això... És aquest, oi? - Sí.
I tant que sí.
Però...
Però no era vermell i ara està pintat de vermell.
- Sí, acabat de pintar. - Espero.
El van omplir d'escaiola per clavar-hi la fulla.
Faré el que sigui per salvar-la.
T'extirparé com un càncer.
Ei! Vinga, para el carro. No fa gràcia!
On va anar a parar el cap del diable?
El vaig llançar contra l'església i va trencar una finestra, no sé per què.
Després de la missa de dilluns, la Martha va trobar una finestra trencada.
Quin jovent.
Però res més.
Ho veuen?
Sí.
És...
Dr. Nat.
Ei.
Estava dinant.
Si necessita parlar, puc passar després a veure'l.
Em penso que no... Sí. No crec que ho prefereixi.
Preferiria no això.
Aquí està. Ho vas fer amb això.
- Nat. - "Extirpar com un càncer."
Ets un fill de puta.
- Deixa-l'hi clar, Nat. - Sí.
Fill de puta! Sacerdot assassí!
Dec un cistell de fruita a l'Elliott per donar-me el seu número.
M'alegra ser útil.
Geraldine, ha vist que això sobrepassa la investigació policíaca quotidiana.
Ni tan sols jo havia experimentat una cosa així.
És un exemple de llibre d'un crim perfectament impossible.
És propi de la ficció detectivesca. No hauria d'existir al nostre món real.
Però vet-ho aquí.
El Sant Greal.
Genial, l'entusiasme, però he de saber que pot solucionar el cas.
Soc incapaç de no resoldre un crim.
El moment de fer escac i mat,
quan pujo a escena i desfaig la teranyina del meu oponent...
- Ja ho veuran. És divertit! - Genial. Com hi arribem?
El germen, The Hollow Man de John Dickson Carr.
Novel·la negra de l'edat d'or
i autèntic manual de l'enigma de cambra tancada, el crim impossible.
Un moment.
CLUB DE LECTURA LLISTA DE PRIMAVERA
Pare Jud, un cop més, s'ha guanyat el sou.
"Els crims del carrer de la Morgue. Roger Ackroyd. Assassinat a la rectoria."
Mare meva, sembla un pla d'estudis de com es comet un crim.
I tot el ramat va al club?
Qui ha triat els llibres?
L'Oprah.
La Martha agafa temes del seu web.
Això confirma la meva teoria.
L'assassí ha imitat els mètodes clàssics d'un enigma de cambra tancada.
Això simplifica la situació.
Cap al club de lectura. Som-hi, nois.
A The Hollow M an, el detectiu Gideon Fell
resumeix tots els mètodes possibles de cometre un crim de cambra tancada.
Fem una llista i anem-los eliminant.
Possibilitat número u,
el Wicks va ser apunyalat
abans d'entrar a l'armari.
Pare Jud, podria posar-se exactament on era?
El Wicks completa el seu sermó.
Qualsevol aparell darrere
que pogués propulsar un punyal molt desequilibrat
i clavar-lo a l'esquena...
s'hauria d'amagar de la càmera i de la gent present a la nau,
però, sens dubte, el pare Jud l'hauria vist.
No vaig veure cap robot llança-ganivets darrere seu.
No. Possibilitat u, eliminada.
Possibilitat dos...
Va ser assassinat
quan era dins de l'armari
per algú o alguna cosa que es trobava
a l'exterior de l'armari.
Algú va llançar el punyal a dins l'armari des de l'exterior?
No, quin disbarat.
Un disbarat i impossible en més d'un sentit.
Possibilitat dos, eliminada. Avancem!
- Quantes possibilitats queden? - No gaires. Tres...
El van assassinar quan era dins l'armari
amb un mecanisme que també era
dins l'armari.
S'hi va col·locar alguna cosa abans i es va activar a distància?
Són murs gruixuts,
però els pot travessar una ona forta de radiofreqüència.
¿On es podria amagar
un aparell operatiu de control remot que disparés punyals
en una cambra buida?
El Wicks va caure de bocaterrosa. Recordo el so metàl·lic de la patacada.
Com que la cara apuntava cap a la porta, estava al fons i mirava cap a fora.
Per tant, el punyal hauria sortit de la paret del fons.
So metàl·lic. Molt bé.
Tanmateix,
és sòlida, obra de frare.
I si fos... una paret falsa que després es va retirar?
Digui-ho tot, sacerdot.
Com? No, els meus nois haurien vist una paret falsa.
Sí, i enretirar-la després no hauria estat poca cosa.
Ningú no va trobar res més al terra de l'armari, oi?
No, només el fil vermell.
Com diu? El... fil vermell?
Es van trobar dos fils vermells d'uns set centímetres
a la vora del maluc del cadàver.
Quina és la quarta possibilitat?
Martha?
- Foragita'ls. - Martha?
Foragita'ls!
Caminar per aquest lloc sagrat
com si fos l'escena d'un crim, com una...
una vulgar sèrie policíaca, parlant de robots!
No està bé, pare, de cap manera.
Hauria de tornar a casa i descansar, Martha. La puc ajudar?
Marxi.
Aquí ja no el vol ningú.
Sempre ha odiat monsenyor i només ens mira amb menyspreu.
- No és cert. - Cor homicida.
- No. - Mans ensangonades, com la puta meuca.
El seu pecat original ha tacat aquest lloc.
Fals capellà!
Perdó.
Si buscar la veritat amb el detectiu m'enfronta a vostè i al ramat, així sigui.
Em sap greu.
El puc fer servir?
I tant. Endavant.
Es troba bé?
Em desemboirava. Aquest enigma tenia solució.
Cos, arma, escena del crim, punyals robot,
angles de visió, murs de pedra i comandaments a distància.
Comandaments a distància.
No va escoltar el partit durant la missa.
Amb la seva ràdio.
No ho faria, això. A la Martha no li sembla bé.
El va gravar.
Sí.
He afegit una marca de temps considerant el retard de la retransmissió.
El Dr. Sharp va trucar a l'hospital a les 15:47.
Noranta segons abans...
Moltes coses poden haver causat l'error,
però, responent a la seva pregunta, sí, encaixa amb una interferència forta de RF,
com de comandament a distància tunejat.
Recoi.
Ja ho tenim. Això va activar el robot.
Segur que és això. Ara ho pot resoldre, no?
Ho ha sincronitzat amb el vídeo del Cy?
Sí, el vídeo de l'iPhone té una marca de temps. És molt precís.
- Ens el pot mostrar? - Sí.
Mostrar què?
On fou suspesa la salvació del món.
Monsenyor?
Quan hi va haver la interferència,
ja era a terra amb el punyal a l'esquena
i el pare Jud se'l mirava fixament.
Com pot ser?
En el cas del robot del punyal, no pot ser.
Llavors, tot això no ha servit per a res?
No.
Això ha servit per a molt.
Ara tenim totes les peces davant nostre.
- Les tenim? - Sí.
Amb l'origen del cap del diable, el fil vermell,
el so metàl·lic, la sincronització de la interferència,
tot encaixa.
Doni'ns la resposta.
No puc.
Va dir que tindria la resposta si reunia totes les peces.
Ja ho sé. Malgrat tot, amb totes les peces a la vista,
aquest crim encara sembla realment...
impossible.
Em va dir que el podia resoldre.
Es dedica a això.
Tenia fe en vostè.
Ai, Déu meu.
Fa 36 hores que no dorm. És hora d'anar al llit.
Sí.
Ha estat un dia infernal. Bona nit, pare Jud.
Vingui, el porto en cotxe.
Sap què?
Té raó.
Això no pot ser impossible.
Segur que falta alguna peça.
I diria que sé on trobar-la.
Em sembla que al seu cap hi ha el necessari per resoldre el cas.
Si no ho puc treure, em sap greu,
però hi hauré d'entrar a aconseguir-ho.
M'està posant nerviós.
No ho entenc.
No sé com ajudarà. Vol que escrigui la història?
Sí, la història.
La història de l'assassinat del reverend Wicks.
Monsenyor Wicks.
Monsenyor patates, tant me fa.
Vull veure el crim i els fets precedents amb els seus ulls.
- Per on començo? - Per on vulgui.
Que interessi, l'acció avanci i no es deixi detalls.
- No soc escriptor. - Prengui's el temps que calgui.
Jo estaré molt còmode.
M'he passat la darrera hora fent exactament això.
Ara deixo estar el bolígraf i l'hi dono.
Hauré d'esperar mentre llegeix el meu relat
de l'assassinat de monsenyor Jefferson Wicks.
Per què ho va fer?
Millor dit, per què he pensat que en sortiria airós amb una mentida?
No ha dit cap mentida. Sabia que no ho faria.
S'ha limitat a no dir la part deshonesta.
"Vaig sortir a trobar la resta quan la policia tot just arribava."
"Sortir a trobar la resta." És a dir, es va quedar a dins.
És l'únic que podia accedir sense ser vist
a l'armari després del crim, però abans que la policia l'escorcollés.
Per què?
- Per què protegir-lo? - No era per protegir el Wicks.
Ho vaig fer per estalviar una desil·lusió a qui creia en ell.
Segur que ho sabia tothom.
Segur que se li notava a l'alè després de cada missa.
"Es revifava." Molt enginyós, així escrit.
Però segur que tothom ho sabia.
Avui l'esperit l'ha commogut, oi?
No tothom.
No el Sam, l'única bona persona de tot aquest lloc.
Deixar de beure el va salvar.
La premsa i la policia eren allà. Calia que s'escampés?
El Wicks havia estat apunyalat.
No sé com ni qui ho va fer, però sabia que l'havien apunyalat.
Això no hi tenia res a veure.
Ver ser un impuls, una petita narrativa per protegir el meu ramat.
Quina poca-soltada!
Per protegir la bombolla del credo, ha emparat un assassí!
On és la petaca?
Merda!
Merda. No és aquí.
Blanc.
Em sap greu.
El van apunyalar, i no pensava...
No, no va pensar, però ara estem ben perduts i hauria de començar a fer-ho.
Algú m'ha entrat al dormitori.
Ara me n'adono.
És pèrfid i intencionat en contra meva.
Ara veu a quin enemic ens enfrontem.
Ha escoltat les històries del ramat amb empatia i gràcia, però s'ha acabat.
Hem perdut molt el temps.
Demà aprofitarem l'enterrament
per interrogar-los.
Hem de descobrir què va passar aquella nit.
I què amaga aquest ramat de llops malvats.
HOMILIA FINAL EL DIA DEL SEU ASSASSINAT
Traït.
Colpejat.
Ridiculitzat.
Punxat.
Assassinat.
I abandonat en un forat per podrir-se.
Per ser oblidat.
Així en el nostre Redemptor com a l'església.
L'església pateix l'ofensiva de la perversa modernitat,
dels enemics de Déu.
De les putes meuques,
de les pestes que ens voldrien oprimir, fer callar i vetar del nostre lloc legítim
com a dirigents d'una nació de fe cristiana.
Soc davant vostre com a guerrer de Jesucrist.
Amb l'armadura de Déu, lluito contra el món fins a l'últim alè.
No passareu!
Com Nostre Senyor, Judes em traeix.
Senyors, em permeten un moment?
Judes en moltes formes.
L'amenaça de veritat sempre ve de l'interior.
Recordeu què us dic.
Aquest Divendres Sant, recordeu el que ha de venir.
Recordeu-ho tots vosaltres.
Tornaràs a la vida.
Tot anirà bé.
Tornaràs a la vida.
Ressuscitaràs.
S'aproxima el moment de què us he advertit.
Diumenge de Pasqua, recordeu el que us prometo.
Perquè compliré la meva paraula, i tant que sí.
Perquè a pesar que va caure, el just fill de Déu s'aixecarà.
La poma d'Eva restituïda a l'arbre
i la riquesa del seu regne, i el seu regnat en ascensió.
Mentre serreu les dents a la foscor,
dimonis infidels,
mentre jaieu freds, oblidats i sols,
es tornarà a aixecar per reclamar el que és seu.
Anihilarà els malvats
i alçarà el seu fill veritable al tron d'aquesta nació!
Sí, ressuscitarà!
Sí, tremoleu atemorits,
car ressuscitarà en la glòria, la venjança i la força!
Lamento la seva pèrdua, pare. Signi aquí sota.
Entre nosaltres, tant és el que diguin a internet.
Potser vostè no ho ha fet.
Molt bé. Escoltin-me tots.
Mireu qui ve. El judes del Jud.
Pare, aquí no és benvingut.
Molt bé, prou!
Això és el que ve ara. El Benoit Blanc i jo els farem preguntes,
les respondran i desxifrarem qui va matar monsenyor Wicks,
per què ho va fer i llavors...
Ja està.
Entesos? Molt bé, doncs...
Molt bé, pare Jud, ho ha fet molt bé.
Començarem pel que va passar aquella nit en aquesta sala.
Quan el Jud ens va admetre que havia mort un home.
No, allò va... Era allò de la boxa, quan jo era...
El CANODEPA es guarda les espatlles atacant-nos.
CANODEPA?
Capellà només de paraula.
Ajuda el Benoit Blanc a resoldre el misteri de l'església malvada.
Després un coi de liberal en farà un pòdcast.
Ben aviat, una versió idiota de tots nosaltres acabarà a Netflix.
Una versió idiota. Déu nos en guard.
Collons!
És un miracle!
Puc caminar, Martha. Només em fa mal.
Per mi, entesos.
Reveleu-ho tot.
El Wicks era un estafador.
Totes aquelles collonades sobre miracles i el poder diví.
Jo hi creia de debò.
Encara hi vull creure.
És un fàstic, oi?
De fet, no he demanat pel grup d'oració del Jud.
Parlo de la sospitosa trobada amb el Wicks que va tenir lloc aquí Diumenge de Rams.
De què anava realment aquella trobada?
Qui vol començar?
Jo l'hi explico.
- Cy, espera, nano. Ei! - No.
Fes mutis, mostela merdosa. No ho decideixes tu!
- No li diguis res! - Ei... Compte, pare.
Et juro que aquella conversa no està relacionada amb la mort del Wicks.
Però sí amb coses que, si es divulguen, poden destrossar els presents.
Ho vaig gravar. Es reprodueix pitjant el botó.
- No! - Brètol!
- Obre la porta, miserable! - Embrutiu els meus arxius!
- Posa'l. - Obriu la...
Vejam. Molt dramàtic, Vera.
Ja tens públic. De què va tot això?
He estat pensant en la seva mare.
Tot i que no la vaig conèixer,
com que vaig créixer en aquesta església, conec la història de la puta meuca.
He estat pensant en com era la seva vida,
atrapada en una casa amb el seu pare i el seu fill.
Formant pinya, avergonyint-la i ensenyant-nos a tots a avergonyir-la.
Pobrissona.
Ahir vaig rebre una trucada d'un amic advocat de Brooklyn.
Volia comprovar les dades de contacte
del meu client, monsenyor Jefferson Wicks,
perquè el meu client li havia presentat un RDF
a Brooklyn.
Perquè jo no me n'assabentés.
Què vol dir RDF?
"Reconeixement de filiació"?
"Declaro que jo, Jefferson Wicks,
soc el pare biològic de Cyrus Draven."
Vostè viu sense vergonya.
Oi?
Qui era la mare?
És important, això?
No! Va tornar per deixar-li el pobre nano a sobre.
Va seguir amb la seva vida i el meu pare, tan fidel, va rescatar-lo.
Un cop més, els nois van fer pinya i jo era allà, la pobra imbècil lleial.
Atrapada.
Vaig obeir, vaig honrar i criar el seu fill,
mentre vostè seia desvergonyidament al púlpit.
Fill de puta hipòcrita!
Cy?
Ho sabies?
No fins que ella m'ho ha dit al matí.
Sí.
El Cy és fill meu.
I d'una promíscua insignificant
que vaig conèixer una nit i no he vist en 30 anys.
El pare de la Vera i jo ho vam ocultar, però s'ha acabat. És el meu hereu.
El meu fill.
Ara el món ho sabrà.
Per tant, rates,
abandoneu el vaixell.
Deixeu-vos de collonades. Tots fareu costat al company.
Només ho volia comprovar.
Us mengeu la seva merda amb cullera i repetiu.
Que paternalista, Vera. No saps com ens sentim.
Com a cristians, a tots ens commociona el que has dit.
Però estem lluitant en una guerra existencial
i el fi justifica els mitjans.
L'església no necessita un cagat que rebi els cops.
Necessitem un guerrer.
Crec que Déu va escollir monsenyor Wicks com a guerrer.
Vostè i el seu fill tenen la meva espasa.
I...
no coneixem aquesta dona.
No la coneixem.
No sabem com va...
Què és la veritat, no? Amb més d'una font.
No ho sabem... No... Què existeix?
Res d'això existeix?
Per tant...
Ben dit, doctor.
Gràcies.
Em va prometre la cura si estava amb vostè.
Si això és cert, no necessito que sigui cap sant.
Li fem costat, monsenyor.
Això no canviarà, faci el que faci o digui el que digui.
Oficiaré la meva darrera missa
d'aquí a una setmana, Diumenge de Pasqua.
I després
tancaré les portes d'aquesta esglesieta trista d'una vegada.
Però no abans de destruir-vos un per un.
Perdoni, què diu?
- El teu vici de beure, Nat? - Sí. Com?
Ets un home perillós. Vas a treballar borratxo.
Tractes els pacients, els nens, estant begut.
Ho han de saber la comunitat i el consell de metges.
Ningú no s'ha de fiar de tu o donar-te feina mai més.
I tu, Lee.
El llibre del trobador que estàs escrivint
és una idiotesa per llepar-me el cul, un atac a la meva carrera eclesiàstica.
Tinc el deure d'advertir el públic i els meus amics al món editorial.
S'ha de soterrar. A tu, se t'ha de soterrar.
Se t'ha de presentar com el pallasso irrellevant que ets.
Què cony diu? Què està passant?
I tu, Vera.
Ets el malson del teu pare.
Se n'avergonyiria tant...
Simone, no puc guarir una dona sense fe.
No et puc ajudar.
Va dir que em podia expulsar la malaltia.
No et vaig prometre res.
Li he donat tots els meus estalvis.
No pots comprar la guarició de Déu.
No et curaràs mai.
Moriràs adolorida en la presó de la teva cadira.
Per què fa tot això? No ho entenc.
- És una broma, oi? Ho és. - Estic molt confús.
Es venja per la reunió amb el pare Jud? Ens va parar una trampa.
La reunió amb el pare Jud?
He protegit l'església. L'he fortificat amb la veritat de Déu.
I ara em traeixen desafiant
la meva autoritat, la fe i la pròpia vida.
Algú del meu propi santuari!
Fora d'aquí!
Dèbils.
Tots vosaltres.
No podeu seguir el meu camí.
Sí, estem en guerra
i us expulso de la meva fortalesa.
Fill de puta.
Diumenge de Pasqua, els veïns ompliran els bancs
i revelaré els pecats d'aquest ramat.
Em desfaré de vosaltres i m'espolsaré la pols d'aquest lloc dels peus.
Aneu a l'infern,
tots vosaltres.
Lloat sia! Això aclareix la situació.
Cy.
Per què ho va fer?
Cy, expliqui'm què va passar.
Per què va cremar tots els ponts?
L'hi vaig demanar.
Quan la Vera m'ho va dir, el vaig anar a veure.
Per primer cop, em va abraçar com el seu fill.
Es va desfogar.
Detesto aquest lloc.
Detesto aquest ramat trist de perdedors.
Vull marxar.
I ara, per fi...
ho puc fer.
Em va dir que havia trobat la fortuna del seu avi, perduda fa anys.
Aquesta setmana.
No, la fortuna va desaparèixer.
No se sap on la va posar el Prentice, però no en queda rastre.
L'havia trobat.
Volia tancar aquest cau i retirar-se podrit de diners.
Li vaig dir: "Has perdut el cap?"
Retirar-te? Amb el poder que té el que fas allà dalt?
- He encongit el ramat. - No, l'has radicalitzat.
Això és el poder.
En un poble, hi ha poques bruixes per cremar i fanàtics per atiar.
La teva flama no té combustible,
però a internet és un incendi desbocat.
Aquests diners.
El teu culte a la personalitat.
Dona'm quatre anys.
Podries ser president.
Junts podem erigir un imperi de debò.
Com a pare i fill.
- Com a Star Wars? - Exacte, com l'Aliança Rebel.
La seva clerecia i el meu instint polític impulsats amb diners.
Veu on podíem arribar en el nom de Crist?
Em sembla que sí.
Primer, li vaig dir, i admeto que és una mica personal,
que s'havia de desfer del ramat.
Són un inconvenient.
Abans que es vinculin a nosaltres,
apareguin a la tele o vulguin ficar-hi cullerada,
els hem d'eliminar com sangoneres.
Per això va cremar ponts.
Pel rancor que vostè alberga.
Sap que un d'ells el pot haver matat per això, no?
Tornem a la vasta fortuna.
Ara és seva?
- Tècnicament. - Tècnicament?
- No li va dir on era. - No.
Els seus comptes estan buits. No hi ha res. On és, doncs?
Llavors me'n vaig adonar.
Fa 50 anys, quina era la forma més segura d'amagar 80 milions?
Un compte de banc suís.
Només necessitava trobar el número d'aquell compte.
No ha tingut sort?
Ha d'estar escrit en algun lloc. La Martha ho arxiva tot i no hi és.
No ho sé.
Tingui. M'ha semblat un codi, perquè ell repetia:
"La poma d'Eva restituïda a l'arbre."
Era tot un tema, com si la poma d'Eva fos la fortuna.
Però un compte suís té 19 xifres, de manera que no serveix.
Vera, et va dir res?
Si fos el cas, no t'ho diria ni morta.
Sí.
Faries el que fos perquè el fill pròdig no s'enriqueixi. Et mata d'enveja.
Vella amargada.
Aquella fortuna
només és un salm a la bíblia de la meva amargor, marrec merdós.
Recull les teves coses. Te les deixaré al carrer.
És detectiu. Li pagaré. No m'importa, això és crucial.
En depenen el meu llegat i la meva carrera política.
Se'ls acut algun vincle entre la poma d'Eva i aquella xifra?
Si se'ls acut res, em truquen?
- I tant. - Molt bé.
Mirem arreu.
Podria estar cosit al folre.
Gravat al metall.
Està buit.
Sí, endavant.
Recordi'm que ho arxivi.
Arxivi-ho.
- No té cap sentit. - Ja ho sé.
Són 80 milions de dòlars, però, si la poma d'Eva és la fortuna
i no és un munt de diners en un compte suís, què és?
Què passa?
Es deuen haver equivocat de data.
Diu que l'obertura del panteó es va encarregar dimecres.
No pot ser.
Qui reserva maquinària per sepultar un home viu?
Algú que sabia del cert quan arribaria el dia i l'hora. Doni-me'l.
S'ha fet amb ordinador, no és cap error. Ja està.
Qui va fer l'encàrrec és la clau.
Entesos.
Steel Wheels. Parla la Louise.
Hola, soc el pare Jud, de la parròquia.
- Hola. - Hola, Louise.
Avui hem tingut aquí una màquina seva.
- Un toro per obrir un panteó. - Ja ho sé. No obrim panteons sovint.
- Genial. He de saber... - Vaig tramitar l'encàrrec. Com tots.
Sí. El que necessitaria és...
- Treballo amb el meu germà. - Sí.
- Ell agafa comandes i jo les tramito. - Sí. El motiu de la meva trucada...
He anat a l'església, però em sembla que no hi era.
- No, soc relativament nou. - Enhorabona.
- Louise, he de preguntar... - No, era un paio més vell. El pare...
Monsenyor.
- Pare monsenyor, sí. - Louise...
Feia el sermó quan hi vaig anar i no era gens agradable.
Em sap greu que es morís, uf, i lamento la seva pèrdua...
Sí, és una terrible tragèdia per a tothom.
Però puc...? L'he d'interrompre.
- Tinc una pregunta. - Digui.
He de saber qui va fer la comanda del toro.
- El James agafa les comandes. - Sí.
- Però ha marxat. - Em dona el seu número?
És important saber qui va fer l'encàrrec.
- No puc. - És molt important.
- Perdoni'm, pare. - És molt...
Com deia, el que puc fer, és aconseguir la informació.
- I li torno a trucar. - Fantàstic.
L'hi agrairia que truqués ara al James. Gràcies.
- I que ens truqui. - Sí.
Pare, li puc demanar una cosa?
Sí, encara que... Sí, si pot anar per feina.
- És prioritari. - Potser li pot trucar i...
Pare Jud, podria...?
Louise?
Déu meu.
Louise?
Resaria per mi?
Sí, és clar.
Li puc demanar el motiu?
És per ma mare.
Està malalta?
Sí.
És a pal·liatius.
Em sap molt greu, Louise.
No es parla amb mi. Vam discutir durant la nostra darrera conversa.
Té un tumor al cervell que l'afecta
i li fa dir coses d'allò més horribles.
Jo també li'n vaig dir
i ara em fa por que allò sigui l'últim que ens diem l'una a l'altra.
Pare, em...
Em sento molt sola en aquests moments.
Em sap molt greu, Louise.
No està sola.
Soc aquí mateix.
Soc aquí.
Em pot dir com es diu sa mare?
Prego que la Barbara noti l'amor de sa filla.
Que la reconforti en aquests moments. prego per la Louise.
Guardeu-la, doneu-li saviesa.
En els vostres braços, feu-li saber que és estimada.
Que no està sola.
Us ho supliquem per Jesucrist, Nostre Senyor. Amén.
Molt bé, Louise, té el meu número. Quan sigui, dia o nit, estic amb vostè.
L'església és aquí per a vostè. Déu la beneeixi. Molt bé.
Tempesta. Vinc a tancar.
Tanco l'església. Ocupi's de la rectoria.
- No em segueixi, Blanc. Ho deixo estar. - Per què exactament?
Per un tema com el del camí de Damasc.
Pau va tenir una revelació divina anant a Damasc.
M'ho conec. Es va quedar cec i tot de romanços.
Segur que era conjuntivitis.
Però no estava a punt de resoldre un assassinat.
Què es pensa que fem?
Per què em vaig fer sacerdot? Sense parides, de debò.
Sentia culpa per haver llevat una vida
i l'església li oferia un amagatall
i un mètode clar per fer-lo sentir absolt.
Odiava el paio que vaig matar al ring.
Sabia que no es trobava bé i vaig seguir fins que es va trencar.
No va ser un accident, el vaig matar amb odi al cor.
No te'n pots amagar, no té solució.
Déu no em va amagar ni arreglar. M'estima quan soc culpable.
És el que he de fer per aquesta gent, no jugar a intrigues.
No, esperi un segon.
Perdoni!
Em pot mirar quan li parlo?
- Busquem un assassí. No és cap joc. - Sí que ho és.
Resoldre'l, guanyar. El seu moment de fer escac i mat.
Usant-me, em posa en contra del meu únic propòsit real a la vida.
No és dur els malvats a la justícia,
sinó servir-los i dur-los a Jesucrist.
Si no, soc tan dolent com el Wicks, centrant-me en mi, no en Jesús.
Blanc, no cal que ho entengui,
però si us plau, l'hi demano, deixi'm estar.
- Ho pot repetir? - No.
Allò de centrar-se en vostè, no en Jesús. Com el Wicks, ha dit. Pare, és important.
Ajudi'm a entendre-ho!
Som aquí per servir el món, no per derrotar-lo.
- És el que va fer Crist. - I?
El Wicks volia lluitar contra el món per Crist,
però no parlava de Crist, parlava del seu ego.
I del poder. Mai no parlava sobre Crist.
Sí, no parava de parlar de l'ascens del poder de Crist.
De venjar-se dels infidels.
La poma d'Eva és el tresor.
"La poma d'Eva restituïda a l'arbre."
Què vol dir?
Blanc, no ho sé.
I no m'importa.
Deu ser la Geraldine, que vol saber com va el cas.
Miri, pare, té raó.
És el meu joc, no el seu.
Per què no torna a la rectoria? M'encarregaré d'ella.
Gràcies.
Deixi tancat quan marxin.
- Espero que capturi l'assassí. - Gràcies, ho faré.
Pare Jud?
- Pare Jud. - No és aquí.
Vine. Vull que escorcollis les sales del darrere i aquell armari.
Oi que és bo?
Boníssim, sobretot la part on Gideon Fell
t'ensenya les possibles solucions d'un crim de cambra tancada.
En va analitzar tres i es va aturar. Ara que he llegit la quarta, sé per què.
M'he adonat d'una cosa en reveure el vídeo.
Des que el Jud entra a l'armari
fins que el primer feligrès en pot veure l'interior,
passen nou segons.
Nou segons sol, sense testimonis.
Temps de sobra per matar-lo amb un ganivet amagat.
Es va fer així, no?
Res de jocs, res de merdes. Es va fer així.
Sí.
Ho sabia i ha jugat amb el pobre nano.
- Com un gat i un ratolí. - No! Encara no tinc tot el context.
- Amb una mica més de temps... - No.
- Podria... - No! He trobat l'assassí i el detindré.
On és?
Sam!
Qui hi ha?
Esperi!
Blanc?
Aquí.
Ostres, qui és aquest?
El Samson, el jardiner.
Què coi ha passat?
Sí.
Molt bé.
A veure, el Wicks estava clínicament mort al 100 %.
Ho sabem, però només... Només ho comento, eh?
Sí.
Molt bé, doncs també vull dir en veu alta que ningú no s'aixeca d'entre els morts.
Això ha de ser una cosa tipus Scooby-Doo.
"Scooby-Dooby-Doo."
Lloat sia Déu! Glòria a Déu totpoderós!
Lloat sia!
Lloat sia Déu! Glòria a Déu totpoderós!
- Ha aixecat el seu fill! - Ei, Ritz.
Talla la carretera. La notícia s'escamparà.
- No vull xafarders. - Fet.
- Capitana! - Què?
El llum detecta moviment i fa de càmera, però no està connectada enlloc.
Una càmera?
Potser grava alguna cosa en un xip. La dus al laboratori audiovisual?
Al·leluia, lloat sia Déu! Ha aixecat el seu servent d'entre els morts!
- Fes-me un favor, acordona tota la zona. - Fet.
És una escena d'homicidi. El jardiner és mort.
No, si us plau!
- Merda. - No!
Algú em pot ajudar?
- Busca ajuda! Martha. - No!
- Martha, s'ha d'apartar. - Oh, no!
Martha...
Escapoleix-te en la foscor, assassí!
Ell ha tornat!
I porta la venjança! Porta la mort!
Parla el pare Jud.
Pare Jud, soc la Louise. Com va?
Sí... Hola, Louise.
És tard, però m'ha dit que era urgent.
Li volia dir que he parlat amb el James.
L'encàrrec del toro el va fer monsenyor Wicks.
En van parlar personalment. Espero que això aclareixi la situació.
Doncs que Déu el beneeixi, pare. Passi una bona nit!
Sí.
Vostè també, Louise.
Collins.
Mani?
Frena, Martha. Què dius?
Què?
- És un miracle. - I una merda.
No, segons la Martha, la tomba és buida. Trucaré a tothom. Vaig de camí.
Has...? Què fas? Si tu no fumes.
Abans ho feia.
- Durant quinze anys. - T'ha trucat el Lee? T'ho ha dit?
Sí.
Me'n vaig a ser testimoni d'un miracle. Tu gaudeix de fumar en un interior.
NOVA YORK NÚMERO DESCONEGUT
Lloat sia.
S'ha acomplert.
Vinga.
Vinga, és...
Ja ho té.
Aviam, la qualitat no és gaire bona...
- No passa res. - Però...
Què estic veient?
Molt bé.
Grava quan hi ha moviment i això és de quatre segons més tard.
D'acord?
Les empremtes de l'eina.
No les de tota la base de dades, només les dels sospitosos.
És el pare Jud.
On és?
Sincerament, m'agradaria saber-ho.
COMISSARIA DE POLICIA
Blanc!
Ho faré, m'entregaré a...
- ...388. - 388, en ruta.
433.
- M'entregaré. - Res d'això.
Soc culpable de matar el Samson i he de confessar. Deixi'm sortir.
Escolti, ara m'explica què ha passat. Però, abans, com vaig a cal Dr. Nat?
- El Dr. Nat? - Sí, ràpid. Lamento haver-me distret.
Espero no arribar tard. Acoti el cap!
Déu vos salve, Maria, plena de gràcia. el Senyor és amb vós. Beneïda sou...
El respecto i respecto la placa.
Però és la nostra església i no dic que recorreré a la violència,
però serem aquí tota la nit si cal. Veurem el panteó!
- És real? - No ens deixen passar.
Ho necessito veure.
Si us plau, ho necessito veure.
Dr. Nat?
Mare meva!
I aquesta pudor?
Esperi'm aquí.
Blanc.
Sí.
Déu meu.
És clar.
Senyor, quin...
El Wicks.
Sí, és ell.
- És...? - Sí.
Tot i que avui dia això no vol dir res.
A veure què ens trobem. Vejam...
Vinga.
Això es pot posar desagradable.
Encara més, vull dir.
El Dr. Nat.
En carn i ossos. O el que en queda.
Geraldine, soc el Blanc.
Sí, el tinc aquí.
Escolti'm, faria bé de venir a casa del Dr. Nat.
Hi ha un cadàver. O dos.
Tot està aquí.
Sí, ja s'ha acabat.
Ara li truco.
Pare Jud, esperi.
He mort el Samson, ho he de fer per voluntat pròpia o no significarà res.
Comprovació de matrícula. Afirmatiu. Qualsevol unitat disponible...
Podrien trucar a la Geraldine?
El pare Jud ha tornat a l'església per confessar.
Pare Jud, vinc a arrestar-lo per l'assassinat
de monsenyor Jefferson Wicks i del Samson Holt.
També és sospitós de l'assassinat del Dr. Nathaniel Sharp.
El Nat és mort?
Sí, a casa seva.
També hem recuperat el cos del Wicks. S'ha acabat.
El que digui es pot utilitzar en contra seva.
Però, si vol confessar alguna cosa, aquest lloc sembla excel·lent per fer-ho.
Sí.
Fa anys, vaig matar un home fent boxa al ring.
El vaig matar amb odi al cor.
Ahir a la nit, em va dominar aquell pecat i en un instant
de por i ràbia, vaig...
MISSAL DE PARTITURES
Em sap greu pel dramatisme, però necessitava que callés.
- No, pare Jud... - Estava a punt d'explicar...
- Segui i escolti. - Calli.
Si us plau, deixi'l estar. Estava parlant d'ahir...
- De ràbia i odi... - Estava a punt de...
No silenciareu la veu del Senyor!
Seieu i contempleu la vilesa i la vergonya dels culpables
exposada davant tots vosaltres!
Què fa?
Comencem per l'assassinat del Wicks.
Aquí mateix el Divendres Sant.
El crim impossible.
Geraldine, la seva deducció era encertada.
Monsenyor Wicks no era mort quan va caure en aquell armari.
Ni tan sols l'havien apunyalat encara.
La petaca que guardava a la caixa de fusibles
contenia un tranquil·litzant molt potent.
En va beure.
Es va revifar.
En pocs minuts, va caure a terra inconscient.
El so d'un cop metàl·lic.
El va deixar indefens
i va donar a l'assassí l'oportunitat d'entrar a l'armari
i colpejar-lo mortalment.
Ja ho he dit jo.
El pare Jud.
No, el vaig trobar amb el punyal a l'esquena.
Té alguna cosa a l'esquena.
Llavors com? Quan? És impossible. Ho vaig veure.
Què va veure?
El cap de diable.
Sang del Wicks, segons va assumir.
Va veure la solució que li vaig mostrar?
Il Diavolo.
El bar pizzeria. La foto.
Li va semblar que ho veia, però no es tractava d'allò.
Hi havia un segon llum idèntic.
Un segon cap de diable idèntic.
Sí.
També havia desaparegut.
Dos diables.
Sí.
Per què dos?
I per què pintats?
No era vermell i ara sí.
Vermell com les vestidures de Divendres Sant.
El mateix vermell exacte
que el fil misteriós trobat a l'armari.
Perquè el segon cap de diable sempre va ser allà,
cosit a la part posterior de la casulla.
Buit, lleuger
i omplert d'una bala de sang activada amb un comandament a distància.
Disparada en el moment exacte.
Monsenyor?
El metge.
Una veu d'autoritat
que espera fins que es fa la troballa abans d'agafar les regnes.
- Té alguna cosa a l'esquena. - No la toquis.
Es presenta una distracció.
I actua ràpidament.
La darrera tasca era eliminar la petaca incriminatòria amb el fàrmac.
Però on era? Havia desaparegut.
Un contratemps en el seu pla.
El resultat d'un gest de gràcia insensat per part del pare Jud.
El pare Jud va amagar la petaca per ocultar l'alcoholisme del Wicks
i va tornar després a recuperar-la.
Déu meu.
El Nat.
Per què?
El Wicks volia cremar la terra.
Volia arruïnar-li la vida.
No, el gran per què que els ha portat aquí.
Per què fer tot de bogeries estudiades?
La teatralitat, el crim impossible.
Per què?
Exacte.
Llavors, si el Dr. Nat va matar el Wicks, qui va matar el Nat?
Ara en parlarem.
No va ser un complex enigma de cambra tancada,
amb tripijocs i pistes,
sinó un estratagema molt més gran.
Un amb arrels que recorren la base d'aquesta església.
Un que m'atrau a mi,
un incrèdul en tots els sentits,
al regne de la creença.
Per entendre aquest cas,
he hagut d'observar el mite sobre el qual s'ha construït.
No per concloure si era de debò o no,
sinó per sentir a l'ànima
l'essència del que malda per transmetre.
Un sacerdot consagrat.
Executat no per un home, sinó per la mà del mateix Satanàs.
Enterrat en la tomba segellada del seu pare, però després ressuscitat
per la voluntat de Déu.
Ressuscitat en una nova forma.
Ja no com un home amb flaqueses,
sinó com un símbol del poder del Senyor sobre la mort.
La seva justícia pels sants. La seva venjança pels injustos.
D'acord. I ara, què ha passat de debò?
Sí.
És l'hora de trencar aquesta aparença carrinclona
de miracles i resurrecció per revelar què va succeir en realitat.
És l'hora que el Benoit Blanc faci
l'escac i mat final sobre els misteris de la fe!
Es troba bé, Blanc?
Damasc.
Damasc?
Un tema com el del camí de Damasc?
Sí, Damasc.
Merda.
Blanc?
No puc resoldre aquest cas.
Què?
¿Benoit Blanc, diu que ha conclòs
que monsenyor Wicks es va alçar d'entre els morts?
Que va ser un miracle?
Dic que no puc resoldre aquest cas.
Em serveix. Gràcies.
Blanc?
Si sap què va passar, ho ha d'explicar.
És per consideració o respecte a la nostra fe?
Perquè ens mereixem la veritat.
No és això.
Necessito la veritat.
No ens pot donar la resposta? Aquest enrenou no era per a això?
M'escriu una frase promocional per al meu llibre?
No.
S'ha acabat l'espectacle. Que surti tothom.
Fora.
Sí, es pot fer enrere?
Si els podem posar...
Afegeixo un capítol i estarem llestos.
Ho podrem publicar. Confia en mi, Alan.
Truca a l'editorial, a tothom. Serà un èxit!
Hem estat testimonis d'un miracle que confirma el Benoit Blanc.
El món sabrà què ha passat avui a Chimney Rock.
En podeu saber més si seguiu el meu canal de YouTube @CyDraven...
Quin rebombori.
Suposo que ara arrestaran el pare Jud.
Sí.
Suposo que sí.
De què va tot plegat?
El camí de Damasc.
M'han caigut dels ulls unes escates.
I ara engega els fets a pastar?
Creu en Déu, en que aquesta follia és real?
No, Déu és una ficció.
La meva revelació ha vingut del...
del pare Jud.
Del seu exemple de ser benevolent.
Benevolent amb el meu enemic.
Amb els destrossats.
Amb aquells que menys s'ho mereixen.
Però més ho necessiten.
Amb els culpables.
Sr. Blanc.
Sap la veritat.
Sí.
I acaba de fer-se l'orni.
Perquè pugui fer això per voluntat pròpia.
Faria bé de fer-ho de pressa.
Gràcies.
Pare Jud.
Què faig?
El que va néixer per fer. Sigui el seu sacerdot.
Confessi-la.
Perdoneu-me, Pare, perquè he pecat. Fa una setmana que no em confesso.
Em deia a mi mateixa que tot va començar amb una intenció pura.
Però, en realitat,
va començar amb una mentida.
El Prentice.
Vaig veure com feia la darrera comunió.
Això és la poma d'Eva, Martha.
Tota la meva fortuna maleïda.
Tot el pecat del món.
Tot el que desitja Eva.
Ho he atrapat.
Mai no tornarà a ser arrencat per mans malignes.
El cos de Crist.
Es va endur la joia a la tomba.
Vaig jurar que protegiria aquest gran secret.
Però la Grace va descobrir que havia comprat un diamant.
No sé com.
Coneixia tot de marques fines.
¿Què conté una capsa Fabergé feta per encàrrec
i valorada en uns 20.000 $?
No conté quincalla o un Jesús de plàstic.
Alguna cosa tallada i que val una fortuna.
Una joia.
Però no sabia on l'havia amagat ell.
Per tant, aquella nit...
- No va profanar l'església per ràbia. - No, buscava la joia amagada.
Una vida fosca de desesperació.
Presonera de la vergonya i els judicis.
Era la seva única sortida.
Pobra noia.
Martha, què li va dir?
Sé on la va amagar, però no la trobaràs mai.
Puta meuca.
On és?
On és, mocosa de merda?
He guardat el secret de la poma d'Eva
tancat al meu cor durant 60 anys.
La meva càrrega terrible.
Fins que...
La vaig desafiar a confessar-ho.
Amb una supèrbia insolent,
vaig confessar.
Al sacerdot equivocat.
El temps se'ns escapa.
Diumenge passat, a la rectoria, la Vera va enfrontar-se al Wicks sobre el Cy.
Podia acceptar que ell s'hagués desviat del camí.
Però ho vaig veure clar a mesura que parlava.
Això era part d'una cosa més grossa.
Acceptava aquell noi menyspreable.
Allà vaig començar a sospitar.
Va trucar a la constructora.
Gràcies, James.
No hi havia dubte.
Ell havia encarregat la maquinària per obrir el panteó
i robar el diamant per la seva avarícia i ànsia de poder.
Desenterraria el pecat corruptor de la poma d'Eva
i aquesta església cauria
per tot allò de què el Prentice m'havia advertit.
Li havia fallat.
Tota la meva vida,
no he estat la dolenta, sinó la bona.
La fidel.
Que servia i protegia l'església.
Si fracassava a fer-ho, de què servia la meva vida?
Ho entenc.
La meva única raó de ser
i havia fracassat.
Llevat que...
Llevat que jo robés la joia abans i me'n deslliurés per sempre més.
I, d'un mateix tret, erigir el Wicks com a sant miraculós ressuscitat.
No com a home imperfecte, sinó com a símbol
capaç de salvar la meva església.
Només necessitava un miracle.
Vaig traçar un pla.
La mort del Wicks havia de ser un enigma sagrat.
Irresoluble i diví.
Però no ho podia fer sola.
No.
Un home dèbil, vaig pensar. Desesperat.
Algú que obeiria per salvar l'església
i compliria per tapar la seva vergonya.
Algú amb accés a tranquil·litzants d'ús hospitalari.
Sí, això també.
Tot va anar segons el pla.
Déu meu.
Que vanitosa.
Quina perfídia.
Martha.
Ho entenc, l'hi prometo.
Segueixi. Soc aquí.
No vaig calcular el preu del pla.
Perdona'm, Samson.
El fort i lleial Samson.
El Samson, que va fer els taüts.
Ostres.
Tornaràs a la vida.
Tot anirà bé.
Tornaràs a la vida.
Tot anirà bé.
T'ho prometo.
Ell no entenia per què ho fèiem.
El que sigui per tu, àngel meu.
Però confiava en mi.
Perquè m'estimava.
Ai, Senyor.
Com s'han torçat tant les coses?
Havia de ser molt senzill.
El metge dona el senyal.
El Samson recupera la joia.
La porta de Llàtzer fa la seva funció.
Tot gravat per la càmera, segons havíem planejat.
El Dr. Nat s'enduria el cos del Wicks al seu furgó
i se'n deslliuraria amb aquella porqueria del soterrani.
L'endemà, el Samson explicaria el cas del sant ressuscitat
que va beneir el seu jardiner fidel
abans d'ascendir al cel.
Un miracle.
Hauria estat perfecte.
Jo no havia de ser allà.
Sense cap mena de dubte.
Sabia què havia passat quan va trobar el cos del Samson?
M'ho sospitava.
No!
Però me n'havia d'assegurar.
Lloat sia.
S'ha acomplert.
Em va explicar un conte de fades sobre com tot havia anat segons el pla.
En aquell moment, li vaig dir que havia anat al panteó.
Que sabia que m'estava mentint.
Llavors em va dir la veritat.
Merda. No ens pot veure.
Hòstia.
El meu segon error.
Menystenir la temptació de la poma d'Eva.
Havíem acordat destruir-la o llançar-la al mar.
Però et donaré tota l'autoritat.
Jesucrist podia resistir la temptació,
però a aquest homenet desesperat
el Samson i jo li fèiem nosa.
Ara tenia la seva oportunitat.
Podia eliminar els seus obstacles,
parar a una trampa a un sacerdot jove amb un passat violent
i quedar-se amb la joia.
La va aprofitar.
Només quedava jo fent-li nosa.
M'havia enverinat el cafè amb una dosi letal de pentobarbital.
Sense remei, un cop ingerida.
Indolora.
Entumeix una mica els llavis
i, deu minuts després, has de fer l'última pregària.
Em va suplicar que entengués perquè feia tot allò.
Que l'atracció dels diners faria tornar l'harpia de la seva dona, bla-bla-bla.
Li vaig dir que ho entenia.
Que entenia per què ho feia.
Ho havia entès tot.
Tot això ho vaig fer
amb odi dins del cor.
A mi em toca de passar comptes, diu el Senyor.
Aquesta és la història que revelarà l'escena del crim, però...
A dins del cor,
ho sé.
A mi em toca de passar comptes.
Li confesso aquests pecats, pare.
He dit mentides, he matat
i ara,
per acabar-ho d'adobar, l'he feta grossa.
Pare, afanyi's.
Què passa?
Vaig saber en veure-li els llavis...
que ja era massa tard.
S'ha pres el pentobarbital.
- Ostres. Demaneu una ambulància! - Ara mateix!
Potser tenim antídots al cotxe patrulla!
Perdoni'm, pare,
per tot el que ha patit.
Perdoneu-me, Senyor, pel Wicks, el Nat i...
pel Samson.
Pel meu dolç Samson.
I per la Grace.
Martha.
La Grace.
Ara està segura.
Deixi-ho anar.
Deixi anar l'odi.
La Grace.
Sí.
Ara ho veig.
Pobra noia.
Perdona'm, Grace.
Pare...
ho fa molt bé.
Déu, Pare misericordiós,
que per la mort i la resurrecció del seu Fill
va reconciliar el món amb si mateix
i va vessar l'Esperit Sant per a la remissió dels pecats,
et concedeixi, pel ministeri de l'Església,
el perdó i la pau.
I jo t'absolc dels teus pecats.
En el nom del Pare i del Fill
i de l'Esperit Sant.
Merda.
Mai no van trobar la joia.
L'església va tancar un temps.
La gent que quedava del ramat es va dispersar.
RESSUSCITAT
En tenir el que volien,
alguns van descobrir la gran certesa de qualsevol home sant.
AUTOR SIGNANT
Que Déu té sentit de l'humor.
ADVOCATS DRAVEN I DRAVEN VENUDA
Alguns van començar de nou.
Espero que potser per trobar un camí propi.
Alguns van tenir un miracle.
No ser guarit o reparat,
sinó trobar la capacitat de llevar-se cada dia,
i fer el que hem vingut a fer
tot i el dolor.
El pa de cada dia.
També ho demano per a vostè.
Reso perquè trobi el que busca.
- On és? Ho sap. - No! Cy!
Càgon dena, sé que ho saben! Última oportunitat o els duré al jutjat.
Sr. Wicks, controli's. Esperàvem que la mediació resolgués la qüestió.
Ella els hi va donar i l'amaguen.
Els seus representants han escorcollat l'església i la rectoria sense trobar-la.
El Sr. Blanc, present quan la Martha va morir, nega haver vist res d'indecorós.
Ei.
Ei!
Si oloro que l'ha venut, fa una donació, arregla el sostre,
canvia el vi merdós de l'eucaristia, l'observaré, l'auditaré i ho esbrinaré.
Espero que torni a l'església, Cy. Jesucrist és el seu llegat vertader.
Mitjamerda.
El seu vídeo amb vostè és tendència.
Sí.
"El Benoit Blanc, menjat amb patates." Amb patates. No sé què vol dir.
Continuem dient la veritat sobre la Martha i el que va passar.
Sembla que no importi.
Tenim el Facebook ple a vessar de conspiranoics del Wicks. Quin merder.
Quina època ens toca viure.
Seràs molt popular quan obris.
Potser no en el bon sentit.
Preparat per rebre?
Que vinguin.
Bona sort, noi.
Escolti...
Jo marxo ja.
Si es vol quedar, aviat oficio la meva primera missa.
Que amable.
No hi ha res que em vingui menys de gust.
Adeu-siau.
NOSTRA SENYORA DE LA PERPÈTUA GRÀCIA
TOTHOM ÉS BENVINGUT
Benvinguts!
Subtítols: Rocío Rincón Fernández