Downloaded from YTS.BZ
Official YIFY movies site: YTS.BZ
Jó…
Pojďme všichni spolu! Spustíme se dolů. Tam má taťka práci a my děti školu.
Každý den to zkoušet, po síti se spouštět.
Tenoulinkým vláknem, vyšít plátno zmáknem. Každé nové ráno!
Vítáme ospalí. Žijeme volným pádem.
Tím pádem se vstávat, se vstávat, se vstávat vyplatí.
Už zítra. Už zítra je tu babí léto a my poletíme.
Waltře! Neber příliš velkého mravence. Ať se sní najednou.
- Ohřívaný už není dobrý. - Já mám ráda i ohřívaného.
Jen pěkně vezmi co největšího.
Vezmu takového, jaký bude v pasti. Beztak jdu pozdě.
A nezapomeň cestou vyzvednout vědro mušího tuku.
Tati! Půjdeme ještě zkusit to létání.
Proč z toho děláte takovou událost. Pustí se vlákno, poletí okolo stromu
- a je po parádě. - Babí léto je nejlepší z celé sezóny.
Svými vlákny ozdobíme strom a všechno je krásné. Tati! Tak jdeme?
No tak, jo. Ale musí se ještě někdo přidat.
Dědo? Babi?
- Jdeme. - Jasně s námi můžeš počítat.
Jde se.
- Co se stalo? - Walter sletěl.
- Nesletěl. Žuchnul dolů. - Waltře?
- Nespustilo se mi vlákno. - Zatlač, jestli to jde!
Doufám, že si neztratil vlákno? Bylo toho na tebe v poslední době moc.
Když jsem byla malý pavouček. Taky jsem neměla vlákno.
A neuměla jsem létat. Tak jak teď půjdeme zdobit strom?
- Vždyť na tatově vlákně letíme všichni. - Tak nepůjdeme.
- Hele… - Jasně, že půjdeme.
Jaké by bylo babí léto bez letících pavučinek.
Hlavně bychom měli vyrazit pro mravence k večeři.
- Pravda. - Půjdu s vámi.
Tak já se můžu spustit pro ten muší tuk.
A já se zatím postarám o tebe drahý. Dáš si vonnou koupel a teplý obklad.
Kde je zase letos ta past na mravence?
Nechápu, proč to lidé dávají na jiné místo.
Babi, koukej! Lidské vlákno.
A nejen tak ledajaké. Hedvábné.
Jaké je pevné. To by se mohlo hodit na létání. Jen jestli je dost dlouhé?
- Aha. Támhle je. - Dědo! Pojď se podívat, co jsme našli.
I já něco našel. Past je pod stolem.
- A jsou tam mravenci? - Ani jeden.
Já to věděla.
Nevadí. Máme něco lepšího. Vlákno!
- Páni. Kvalitka. - Jen zkusme, jestli je dost dlouhé.
- Tak tahejme. - A kdy půjdeme hledat toho mravence?
Za chvíli babi. Hlavně, že máme na čem letět.
Bude dost dlouhé. Vidíte.
- Jsem nad pastí. - Babi, drž se!
- Musíme se vytáhnout zpátky. - Tak tahejte!
No, to jsem dopadla.
A máme mravence.
Vtipné. Radši mě vytáhněte nahoru.
- Klesáme. - Jejda.
Počkej babi. Musíme to vymyslet nějak jinak.
- Ahoj Ariadno. - Ahoj Hugo, kam jdeš?
Byla jsem pro mravence. V 2. patře už nebyli,
tak jsem musela do 1. Taťka jednoho přinesl, ale mámě se zdál malý.
Naši šli taky hledat. Pořádná otrava to babí léto.
Já ho mám ráda.
Miluju, když celá rodina plachtí ve vzduchu.
Letos budeme zdobit spodní větve stromu.
Tak na to se rád podívám.
A vy poletíte kam?
Vlastně ještě ani přesně nevím.
No tak, dědo. Jak dlouho tu bude takhle přilepená?
- Nepůjdeme radši po zadní stěně. - Počkej! Támhle se něco děje.
Nejsou to vaši?
To je tvoje rodina.
Co tu děláte?
Ariadno! Hugo! Babička se přilepila na mravenčí past.
To snad není pravda.
- Počkejte babi! Vytáhneme vás. - Počkám. Co bych nepočkala.
- Nejde to. - Musíme výš.
Líp se tu zapřeme. Ariadno, pojď mi pomoct.
- Nejde to. - Lili! Dědo!
- Musíte vylézt nahoru. - Nejdřív Lili. Ale šplhej opatrně.
Dobrý a teď děda.
Už jsem tu a teď točíme.
Nic. Pořád jsem přilepená.
Tak točte! Zaberte!
Nejde to. Počkejte.
Přidejte se. Zavěste se z téhle strany.
Hej rup!
Zastavte! Jdu i s pastí.
- Vy dvě dolů! Musíte přidržet tu past. - A my taháme.
Dědo! Zapři se ještě.
Stoupám ale bez střevíců.
Konečně se můžu hýbat.
Jen škoda těch botiček. Zítra si musím koupit nové.
Co je to támhle?
Jé koukejte, co jsem našla. Mravenec k večeři.
Někdo ho tu musel zapomenout.
- Hmm. - Jo! Asi ho tu někdo zapomněl.
- To je výborné. - Vidíte, tak i mravenec bude.
- Mravenec i vlákno. - No, dlouhé je dost.
Takové vlákno se přece vždycky hodí.
Dej si drahý. Octomilkový vývar ti udělá dobře.
Tati!
- Už se ti vrátilo vlákno? - Ne. Brzy se doufám vrátí.
A bude to ještě dnes? Protože jestli ne. Máme pro tebe náhradní.
Jen se jím musíš pořádně obvázat a poletíme.
Lili, to nepůjde.
Lidská nit je tlustá. Nedá se na ní létat.
- Vždyť jsi to ani nezkusil. - Lili!
- Je to obyčejná, lidská, tlustá nit. - Víte co? Já připravím toho mravence.
- Takhle se nikdy nenajíme. - Almo, jak se to vaří?
- Nejdřív nasolit. - Jé. To bude ten nejlepší mravenec,
jakého jsme kdy jedli. No tak, pojďte mi pomoct prostřít.
Vždyť už jdu.
Pořád jen ten mravenec. A přitom ani nepoletíme.
Ale což. Vždyť letět se dá i bez vlákna.
- Vzpomínáš Hugo? - Jasně, že vzpomínám.
Je to dobrých 50 sezón od chvíle, kdy pavouk udělal první krok na Měsíci.
Malý krok pro pavouka, ale velký krok pro pavoučí svět.
Naše nohy dopadly na povrh dřív než lidské.
Kdybych tehdy býval se svojí raketou odletěl.
Mohl jsem být první pavouk na Měsíci. Já!
A ne nějaký křižák, který se přifařil k lidské výpravě.
A proč jsi neodletěl? Já bych chtěla,
- abys byl první pavouk na Měsíci. - No, nefungovalo spojení se Zemí.
- A proč jsi nic neřekl? - A prostřednictvím této výpravy
jsme zanechali mimozemským pavoukům ten nejtrvalejší vzkaz.
Pavučinu!
- Pavučinu? To je pěkně trapný. - Bez nápadu.
- Rodino, pojďte sem. - Na Měsíc sice nepoletíme,
ale můžeme se na něj podívat. Kdysi jsem se dalekohledem dívala
na hvězdy každou noc. Když nějaká padala, vždy jsem si něco přála.
- Je nejvyšší čas se k tomu vrátit. - Jen to dnes nějak neumím zaostřit.
Ukaž, já se podívám.
Víte, co vidím?
- Nic. - Dědo!
- Nepodíváme se my dva na tu tvoji raketu? - A proč ne.
Rád ti jí ukážu. Sám jsem zvědavý,
- jestli ještě nastartuje. - Jasně, že nic nevidíme,
- když je tam zataženo. - Podíváme se zítra. Možná bude jasněji.
Ty jsi tu raketu vyráběl na střeše? Nebál ses, že tě to odfoukne?
„Z kokonu do vesmíru nevyletíš.“
Praví staré přísloví.
Támhle je.
Ty jo.
Pomoz mi. Zvedáme!
Pusť!
Páni.
Uvnitř je schovaný, celý lunární modul.
Přilby i dýchací přístroje.
Tahle raketa vynese modul nad oblaka
a vesmírem už poletí…
- Perfektní. - …jen malá konzerva s křídly.
- Kdoví, jestli by ještě letěla? - Tak to zkusme.
- Už je moc pozdě. - Na let do vesmíru není nikdy pozdě.
- Koukej! Tady chybí knoflík. - Ukaž!
Počkej!
Zkusím tohle.
Propána pavouka. Ono to stále funguje.
Počkej! Zadám dráhu na Měsíc.
Tak.
- Dědo, ty jsi fakt machr. - To bych řekl.
Deset, děvět…
Spouští se odletová příprava. Za chvíli se raketa uzavře.
My nemáme pro mimozemšťany žádný vzkaz. Zastav to!
To je pravda.
- Přece nepoletíme na Měsíc bez dárečku. - Já něco najdu a hned jsem zpátky.
Lili, vstávej!
Pššt! Fofrem potřebuju tvého Tarantula.
Ale to je Tarantulík.
Dobře. Tak fofrem potřebuju Tarantulíka. Jako vzkaz pro mimozemšťany.
Ale to je plyšák na spaní.
- Nemůžu ti ho jen tak dát. - Letíme s dědou na Měsíc, chápeš?
Ale…
Jasně, že nechápeš.
Nech si ho.
Najdu si něco jiného. Už nemám čas.
Počkej!
Dobře. Vezmi si ho. Ale aspoň ho doprovodím.
Lili, super! Bude to nejlepší vzkaz ve vesmíru.
Podle něho se mimozemšťané dozvědí, jak vypadáme.
Hugo, kde jsi tak dlouho?
Za chvilku startujeme.
- Našel jsi něco? - Vezmeme Tarantula.
Výborný nápad.
Lili, to je od tebe velkorysé.
Přišla jsem ho vyprovodit.
Tak jo, ale už pojďme. Na Měsíc je to ještě daleko.
- Měj se tu dobře ségra. - Ahoj Lili. Drž nám palce!
Čtyři…
- tři… - Počkejte!
…dva…
jedna.
Jé…
Lili! Takhle jsme se nedohodli.
Drahý! Slyšel jsi to?
Waltře, spíš?
- Už ne. - Myslím, že bude pořádná bouřka.
Koukejte asi bude pršet.
Jé…
Odpojili jsme se.
Neboj se, Tarantulíku.
Waltře?
- Ne, odchýlili jsme se od dráhy. - No, jak teď trefíme na Měsíc?
- Lili, nedělej paniku. - Zkusím to znova nahodit.
Pššt! Neboj!
No, ale… Cože?
Ale vždyť to je…
Měsíční povrch.
Au…
Přistáli jsme. Povedlo se.
- Takže jsme druzí pavouci na Měsíci? - Vypadá to tak.
Ale šlo to nějak rychle.
Ve vesmíru plyne čas jinak.
Musíme být na odvrácené straně Měsíce, když je tu taková tma.
Tady necháme ten vzkaz.
Lili! Dej mi Tarantula.
Ne!
Vždyť jsi slíbila, že ho tu necháš. Nic jiného nemáme.
Ahoj, Tarantulíku.
Lili Websterová,
tohle je tvůj dar dobré vůle pro mimozemské civilizace.
No, super.
Pojďme, kyslíku ubývá a mise je splněná.
Cesta domů, už snad nebude taková dramatická.
Tak už pojď, Lili.
Do rána už musíme být doma.
Čtyři, tři…
dva, jedna.
- Dobré ráno, Almo. - Dobré ráno, ve spolek.
Dobré ráno. To byla, ale v noci bouřka. Lidem v celém městě vypadla elektřina.
- Taková tma sejen tak nevidí. - Dnes v noci má být jasno. Mohli bychom
- pozorovat oblohu přímo ze střechy. - To bychom měli.
Viděli jste? Padala přímo ze souhvězdí Persea.
- Kde drahá? - Tam!
- Honem si něco přejte. - Já bych strašně chtěla
- svého Tarantulíka. - Další. Propána pavouka to je nádhera.
Půjčte mi ten dalekohled. Já nic padat nevidím. A mám tolik přání.
No tohle. Jak se to tam dostalo?
Koukejte, co jsem našla. Lili, není to tvůj Tarantulík?
- Je! - Kde se tu vzal?
Já jsem si to přála, když padala hvězda.
Nebo jsme nepřistáli úplně na Měsíci.
- Ale spíš na střeše našeho domu. - Jo!
- Tak poletíme ještě jednou. - Stále můžeme být druzí.
- Tak, kdy znova poletíme? - No…
- Ale tentokrát vezmete i mě! - Jo.
V žádném případě.
Taková bláznivá dobrodružství v tvém věku? Jen si vzpomeň na karneval. Ale Almo,
vždyť jsme si tam nakonec všichni užili plno zábavy. No, ne?
Trochu níž, dědo.
- Ach. - Ach…
Snad to nějak slepíme.
To už nestihneme. Lili, vezmeš si jen křídla.
Ale to nebude nic speciálního.
Já umím vyrobit tu nejspeciálnější masku na světě. Pojď Lili.
Bude to raz dva.
Škoda té skořápky.
- Nějak to musíme slepit. - Já bych věděl, jak na to.
Tentokrát to zkusíme radši my s Hugem.
No,
podívejte.
Ale v takové masce si nemůžu hrát.
Takhle se hraje nejlíp na světě. Půjdu s tebou a ukážu ti jak na to.
To se krásně pokutálíme.
Pokutálíme?
Babi, snad se nechceš ve svém věku kutálet?
No a co! To si babky nemůžou užít trochu zábavy?
Dědo, obmotej mě.
Alma má pravdu. Ještě si ublížíš.
Ale mohla bys mě aspoň doprovodit.
No jistě, ráda. Jak bys jinak nastoupila na výtah?
A kdo mě prostrčí skrz dveře?
Přesně tak. Tak už honem pojďme Lili, ať to stihneme.
Jo! Aspoň chvilku se ještě pořádně zabavím.
- Ale budou si s námi chtít hrát? - No jistě! S takovými krásnými maskami.
A to je co? Vždyť jsou zabalené v obyčejném vlákně.
Au!
Počkejte!
Vidíš! Já to říkala, nechtějí si s námi hrát.
- Nevadí. Budeme si hrát sami. - Hopla!
Ukážu ti, jak jsme se kdysi parádně kutáleli.
Jupí…
Jó, ty se krásně kutálely.
- Vždyť to je Lili. - Lili?
A kdo je v tom druhém klubku?
Moje nejlepší kámoška.
Jé, pojďme se taky kutálet.
Jó…
Takhle to nejde.
Musíme se taky obmotat.
Rychle do klubek!
Točte se takhle rychle a hned se obmotáte.
Skočme dolů!
Ano!
Za námi kotoulem vpřed!
Jupí!
A co takhle slepit to lidským lepo plastem.
Dědo!
Nebo to slepme karamelkami.
Někomu možná udělají radost.
Jdu za babičkou a vy si to slepte, jak chcete.
No?
- Kutálení je fakt zábava. - Že jo?
A teď se dívejte.
- Ó… - To bude jízda.
No!
Jé…
Babi!
Babi, nestalo se ti nic?
To byla tvoje babička?
- Říkala jsi kamarádka. - Nevěděl jsem,
- že se babičky umí tak kutálet. - Neměla jsem ji obmotávat.
Co když se jí něco stalo. Babi!
Babi…!
Babi, jsi celá?
Babi, jsi tam?
To byla jízda. Co?
Ale teď už pojď ven!
Nejde to.
Nedokážu se vytáhnout.
Počkej! Rozmotám se a skočím dolů.
Kdo se nebojíte, pojďte mi pomoct.
Skočte sem! Je tu útulno.
Já se nebojím. Skáču tam.
Lili, je moje nejlepší kámoška. Já taky skočím.
Počkej, ty jsi velký druh. Půjdu já.
A já taky.
Dobrá. Tak já počkám venku.
Au…
Moje ruka.
Babi, zastrč ruce dovnitř.
Nejde to.
Tak ještě zkuste zatlačit.
Au…
Moje noha.
Tak noha nebo ruka?
Já celá.
Myslím, že jste mě zastrčili ještě hlouběji.
Kéž by tu tak byl můj děda.
Ten by mě určitě vytáhl.
Tohle není špatné.
Ještě ji to stihnete zanést. Ta bude mít radost.
Určitě!
Aspoň budu chvíli i já za chrousta.
Já vezmu křídla a půjdu aspoň na chvíli za motýla.
Počkej! Na!
Tak si tu karnevalovou zábavu užijte!
Už jde pomoc.
Babičko moje, že ty ses zase kutálela?
Jé dědo, já věděla, že přijdeš.
Kdybys tak nevyváděla, nemusel bych sem chodit.
No, musíme tahat nahoru a tlačit dopředu.
Hej rup!
Ale jemně! Pozor na moje ručičky a nožičky.
Vydrž!
Mám tu něco proti bolesti.
Jé, karamelové mušky.
Někdo sem jde!
Dobrota.
Slyším babičku?
Straší vám ve věži? Babička je tu zapadlá a vy tady špacírujete v maskách.
Donesli jsme slepenou skořápku. No jó, no jó.
- Teď nám pojďte radši pomoct! - Jasně to se dalo čekat.
Lili a babi na karnevalu.
Už to půjde. Já táhnu, vy tlačte!
Babi, nestalo se ti nic?
No, asi jsem to s tou zábavou přece jen trochu přehnala.
Babi, babi!
Náhodou já už žádnou babičku nemám,
- ale takovou bych moc chtěl. - Ano! I mně se taková babička moc líbí.
Ale… jdi ty!
- S tou mojí už taky není zábava. - A ta moje již jenom spí.
Nepovídej.
A to, kdybyste ji viděli za mlada.
Mami?
Almo?
Jé mami. Ty máš ale krásnou masku.
Copak je? Karneval už skončil?
Jasně, že neskončil. Právě se chystáme pokračovat
v zábavě. No tak, šup do masek!
Jupí a já teď budu motýl.
Vidíte. Tak si ještě pěkně zazpíváme, než se ten mravenec uvaří.
Vždyť si můžeme i zahrát. Jako tehdy se Zygoballem.
Dobré zprávy, mladý pane, vylosovali vás.
Vyhráváte lístek na koncert slavného kytaristy Zygoballa.
- Mějte se. - Co?
To muselo asi být v tom… v hudebním kvízu.
Ani jsem nevěděl, že můžu vyhrát. Jo, já půjdu na Zygoballův koncert.
- Hugo vyhrál! - Výborně, tak to je skvělé.
- Dědo, a proč jsem já nic nevyhrála? - Ach, soutěžila si?
Zatím ne, ale příště si určitě zasoutěžím.
- Kdy je ten koncert? - Jo, vždyť je to už zítra.
Ale zítra je ta školní besídka, a ty si tam měl hrát s námi.
Lili, přece musíš pochopit, že dám přednost
- nejslavnějšímu kytaristovi Zygoballovi. - Ale co řeknu svým kamarádům?
- No právě. - Určitě to zvládnete i bez Huga, Lili.
Ahoj, Lili.
Kde je Hugo?
- No, on nepřijde. - Proč ne?
- On… s námi hrát nebude. - No a proč ne?
- Vyhrál lístek na Zygoballův koncert. - Co teď budeme dělat?
Musíš ho přesvědčit.
To vůbec nejde.
Pojďme za Zygoballem, ať ten koncert zruší.
Když on je tak strašně slavný.
Zkusme to nacvičit sami. Pojďme.
Raz, dva, tři.
Bez Huga to nezahrajeme.
Tak pojďme za tím Zygoballem.
- Jdeme. - Jdeme.
- Za mnou! - Do třetího patra.
Jak mu to řekneme, když je tak slavný?
- Vždyť je to taky jen pavouk. - Přesně.
Pavouk jako my.
Chlapi hraje to výborně, přidejte ještě hlasitost.
- Ty vado. - Páni, to není úplně jako my.
- Já tam nejdu. - Já taky ne.
Měla bys jít ty, Lili.
Hugo je tvůj bratr.
To je pravda, ať jde Lili.
No tak Lili, běž.
- Lili, neboj se! - To dáš!
Ale když on je vážně hodně slavný.
- Vždyť ho jenom poprosíš. - Lili, neboj se, běž.
Zkoušíme dál, opřete se do toho a rozsviťte i světla.
Chlapi, píská nám to. Dokud to nenastavíte, nehraju.
Čas běží. Takhle ten koncert asi dneska nebude.
Aha.
Slyšeli jste to? Co to bylo? Šlo to z poza té skříně.
Já jsem nic neslyšel.
- To byl krásný pískot. - Ta píšťalka se nezdá.
Zas. Jasně jsem slyšel nějaký pískot. Takhle se nedá zkoušet.
Funguje to.
- Slyšeli jste to? - Teď už jo, šéfe?
- Schovává se tu nějaký cvrček. Nebo co? - Zní to spíš jako píšťala.
Pojďme, hrajem dál. Jinak to nenacvičíme.
Tady se nedá hrát.
- Někdo tam musí být. - Aha.
Hej cvrčku, vylez!
Chlapi, čas běží. Musíme ho najít.
Nikdo tu není, šéfe.
Hmm.
On nejenže píská, on hraje.
- Odkud to jde? - Tam.
Ne, tamhle nahoře.
Co to má znamenat?
Pojďte sem. Tam je.
Pod pódiem.
Honem na druhou stranu.
Zpátky!
A mám vás.
Děti.
Chytil je.
Hele, tady je další.
- To je nějaké dětské spiknutí? - Co tu děláte, děcka?
Jestli chcete autogram, stačilo o něj říct.
- Ne. - Ukažte, na co jste to pískali.
Obyčejná komáří píšťalka?
Taky jsem na takovou jako malý pavouk hrával.
Paráda, šéfe.
To je krása.
Hudba je kouzelná s každým nástrojem. Ale dnes koncertuje moje kytara.
Pane Zygoballe, a nemohl byste ten dnešní koncert zrušit?
A to jako proč?
Můj brácha s námi měl hrát na školním koncertě,
- ale vyhrál lístek na ten váš. - My to bez něho nedáme.
Jen si poslechněte, jak strašně hrajeme.
To je příšerné.
To pískání pod pódiem vám šlo rozhodně lépe.
No, právě.
Rychle, babi, už to začíná.
Výherní losy. Vyhrajte ještě dnes.
- Dědo, koukej, konečně můžu něco vyhrát. - Tak prosím.
Dejte mi dva. Anebo ne, dejte mi čtyři. Anebo víte co? Dejte mi je všechny.
- Hodně pavoučího štěstí, mladá paní. - Díky.
Babi, babi.
- Nic. - Příště se radši přihlas
- do vědomostní soutěže. - Jo, když já už si vůbec nic nepamatuju.
- Zas nic. - Babi, tiše!
- Už to začíná. - Jo.
Koncert je přeložený na jindy. Prý mají něco se sítí.
Dobrý večer, milí pavouci. Dnešní koncert zahájíme trochu nezvykle.
- Ty jo. - Píšťalkami.
- Není to ten Zygoballus? - No, je to on.
- A kdo z vás je ten Hugo? - Já?
Prý hraješ na kytaru, pojď se předvést.
- Ale já hraju jenom tak trochu. - Však uvidíme.
Dědo, já jsem vyhrála karamelky. Koukej!
Propána, pavouka. Já konečně něco vyhrála.
Tady jsou.
Tady jsou moje karamelky.
Já úplně zapomněla, že jsem je vyhrála.
Jsou tak dobré. Přihodím jich pár k tomu mravenci.
Ne!
- Dej tam radši trochu chilli. - Chilli ne.
Ach, propána pavouka. Tu zákeřnou rostlinu mi ani nepřipomínejte.
Tehdy jsem se o Lili tolik bála.
Jdeme se s Emou spouštět do šachty. Už na mě čeká. Ahojky.
Dobře, ale neběhejte po chodbách. Určitě zapomene přijít na oběd.
- Je celá rozdováděná. - Když nepřijde, sním to já.
Pozor, pozor! V domě vypukla pandemie svrbivky.
Hledáme dobrovolníky na dezinfekci pavučin.
Ostatním se nařizuje zůstat v domácích pavučinách a nevycházet.
A co Lili?
Přihlásím se jako dobrovolník
- a najdu ji. - Já taky.
Dobře, dva ji najdeme rychleji. A mladých dobrovolníků není nikdy dost.
- Ale může to být nebezpečné. - No, pravda.
Když tu byla svrbivka, tak nám na podrbání nestačily ruce.
- Dám na něho pozor. - A já na něho.
No, nevím, nevím.
Tak honem do šachty.
Jó…
- Na chodbě je větší zábava než v šachtě. - To si upleť.
Pozor, pozor!
V domě vypukla pandemie svrbivky.
Všem se důrazně doporučuje zůstat v domácích pavučinách a nevycházet.
Svrbivka?
Asi nějaká choroba.
- Nakažlivá. - Máme zůstat doma!
Ale my nejsme doma. My jsme tady.
Tak zůstaňme tady. Aspoň si ještě pohrajeme.
- Hop! - Pozor, pozor!
- Pandemie svrbivky. - Vrací se.
Všichni zůstaňte ve svých pavučinách.
Radši se schováme, ať nás nevidí.
To jsou ale krásné rostliny.
- To je asi zahradní balkón. - Aha.
Kde jen můžou být?
Lili?
Waltře?
Hugo?
Almo!
Něco se ti připálilo.
Jsem nějaká roztržitá? Co když všichni chytili svrbivku?
No tak, Almo. Dům je velký.
- Chvíli to potrvá, než se najdou. - Ne, už nemůžu jen tak čekat.
- Půjdu za nimi. - A co…
zákaz vycházení?
Budu ho muset porušit.
Jupí, tak to se přidáme, ne?
Dobře, ale chce to maskování.
Emo, koukej.
To je krása! Něco takového jsem ještě nikdy neviděla.
Pojedeme po tom jako na klouzačce.
- Jupí! Emo, pojď, sklouzni se taky. - Jupí!
Jupí!
To je paráda.
- Emo? - No!
Mě to nějak pálí.
Pálí anebo svrbí?
No, určitě víc pálí, než svrbí.
I mě už to pálí. Au…
Anebo svrbí?
Co když jsme se nakazily tou chorobou?
Pozor, pozor! Pandemie! V domě se rozšířila nakažlivá choroba.
Svrbivka!
- Parádní oblek. - No tak už pojď.
Ještě budeš moc rád, až si to svlékneš.
- Lili! - Lili!
Kam se jenom poděla?
Pomoc, pomoc!
Pomozte mi, všechno mě svrbí. Všechno všude mě svrbí. Pomoc, pomoc!
Doufám, že je Lili někde v bezpečí.
Měli jsme jít hned domů.
Teď se nemůžeme vrátit. Všechny bychom nakazily.
Musíme se teď o sebe postarat sami.
Ochladím tě teď kapkou vody.
- Nejdřív natřu já tebe. - Au…
- A potom ty mě. - Pálí.
Nepomáhá to.
Ještě, že jsem si tuhle lidskou mast schoval.
Představte si, oni si tímhle mažou boty.
My se namažeme celý, a nikdo si nás v šachtě nevšimne.
Dobře, ale honem.
Haló, haló! Pozor!
Pandemická kontrola.
Pššt!
- To je tma. - Almo, ty mě nevidíš?
No, nevidím.
Hugo, slyšel jsi to?
Co to je? Podívej se tam, nějací černí pavouci.
Možná zmutovaní hovniválové.
Ať je to, kdo je to, měl zůstat doma. Hej vy tam, vraťte se domů.
Tady zuří pandemie.
Viděli nás? Rychlé pryč.
To je ale honička.
Támhle jsou. Okamžitě stůjte, nebo vás vydezinfikujeme.
Za nimi!
Jdeme tam!
Někdo sem jde. Schováme se.
Ticho. Pronásledují nás.
No tohle? Kam zmizeli?
Nevrť se. Prozradíš nás.
Tak kéž by to bylo tak snadné. Ale když mě všechno svrbí.
Něco se tam pohnulo. Pojďme se podívat blíž.
Hebčík!
Ale to je přece…
Stát, ani hnout! Pandemická hlídka. Okamžitě se musíte vrátit domů.
Waltře?
- Almo? - Propána pavouka. To je Walter a Hugo.
- To jste se zbláznili? Co tu děláte? - To, co vy. Hledáme Lili.
Nevydržela jsem. Strašně se bojím.
Co to máte na sobě?
Dokonalé maskování. Lidská mast na boty.
Ale nechutná dobře.
To jsou vaši.
Takhle tu svrbivku ještě donesete domů.
Jen aby už ji neměla Lili.
- No, no. - Almo, no tak. Určitě je v pořádku.
A co, když někde uvízla? A nedokáže se dostat ven.
Tady!
- Tady jsme. - Nahoře.
- Co? - Lili?
Lili!
- Co jsme se vás nahledali? - Tady jsme.
Ale nesmíme k vám.
- Pojďte dolů. - Nemůžeme.
- My jsme nakažené svrbivkou. - Všechno nás strašně svrbí.
Svrbivkou? Vždyť stojíte na chilli papričce.
- Nejpálivější lidské rostlině. - Aha.
- Chilli papričce? - No, to jsou ty červené, lesklé plody.
Pálivé klouzačky?
Tohle se může stát jen mojí ségře.
- Není to svrbivka. - Ještě že to všechno dobře dopadlo.
Tentokrát ano. Porušovat zákaz je doopravdy nebezpečné.
- No… - Máš pravdu, drahý. Příště se radši i my
- přihlásíme k dobrovolníkům. - Měli byste.
Děkujeme ti, Hugo, že jsi nás dobrovolně zachránil.
Jako dobrovolný člen hlídky, tě Hugo vyprovodí domů,
aby ses nezatoulala.
A já vyprovodím vás ostatní.
Na shledanou, Websterovi.
Pandemie! Zůstaňte všichni ve svých pavučinách!
To mi ani nepřipomínejte. Musel doprovodit Emu.
No a co? Vždyť je to moje nej kámoška.
- Babi, kdy už to bude? Mám hlad. - Hlad?
Jen si vzpomeň, jak jsme tehdy šetřili. To byl hlad.
Kdyby jen to.
Jé, Longfusovi se jeli potápět do akvária.
Ema se tam s bráchy vyfotila na síť.
A mají i potápěčskou bublinu.
Hugo, dejme si taky takovou fotku na síť.
Na co se předvádět na síti?
- Přemýšlej, jak se jít potápět. - Přece, aby i ostatní viděli,
jak se potápíme.
Dobré vody akvária. Dopřejte si dovolenou.
Dej to sem, Lili, neklikej na všechno.
Hugo, kdybychom se spolu vyfotili u toho akvárka,
- tak bychom to dali na síť? - Kdybych byl u akvárka,
tak bych se potápěl a ne pózoval před foťákem.
Ale tam se my nikdy nedostaneme.
- Nazdar, děcka! - Kdo jste?
- Ten z té reklamy. - Co tu děláte?
Zatím nic, ale vím, co byste rádi dělali vy.
A já vám to nabízím.
- Jakože, jet k akváriu? - Přesně tak.
Potápět se, mít nové zážitky a dát o nich vědět kamarádům.
- Waltře, my máme návštěvu. - O tom nic nevím.
- Kdo jste? - Těší mě, agent Škrťa.
- My na síti přece víme o vašich touhách. - Co? Jaké touhy?
Rád vám zajistím krásnou dovolenou u modrého akvária.
Teda ty ryby, to je krása.
Pozorování podvodního života je v ceně zájezdu.
- Bubliny vyrábí ten přístroj? - Unikátní a jediný v celém domě.
- Dá se v nich i potápět? - Samozřejmě,
sám jsem mistr podvodního sportu.
To je pěkné, ale my na to nemáme. O víkendu můžeme akorát
- ke dřezu se špinavým nádobím. - Ale vždyť se stačí zapojit do programu.
- „Šetří celá rodina.“ - Drahý zkusme to. Za to nic nedáme.
- No jistě, akvárium máte na dosah. - Konečně bychom si užili potápění.
Dali bychom to na síť.
Tak dobře, zkusit to můžeme.
Našetřené prostředky si raz, dva spočítáme na spořící kalkulačce.
Pane Škrťo, pojďte, dejte si s námi večeři.
- Velmi rád. - Je to sice jen kopřivové žele?
Jen? Vždyť je to fantastické a úsporné jídlo.
A navíc i mimořádně zdravé.
S vámi půjde spoření jako po másle paní Almo.
Vidíte, už šetřím. Talíře nemusíte umývat.
Právě jste ušetřili na čtyři minuty vaší dovolené.
- Super. - Ukažte, zajímavá věcička.
- Že? - Ale karamelku na noc by to ještě chtělo.
Paní zlatá, ušetřete si něco i na zítra.
Samozřejmě, pokud nesouhlasíte, karamelky jsou vaše.
No, nevím, jak to u nás s tím šetřením půjde.
Rád tu s vámi na pár dní zůstanu. A osobně na to dohlédnu.
Opravdu? To by od vás bylo hezké. Jenže, kde vás ubytujeme, pane Škrťo?
Se mnou se netrapte, já už se někde uložím.
Hugo, ale vyfotíme se u toho akvárka, že?
- Jo, ale teprve, až se naučíme potápět. - Dobře.
- Mějte se. - Na shledanou, pane.
- Ahoj, tati. - No tohle? Myslela jsem si,
že máme 6 muších vajec. A už jsou jen 3.
Rozkrojíme je a vyjde na každého.
Na dovolené si to pak všechno vynahradíte.
Půl vejce? To si radši ještě zdřímnu.
Na spánek není čas. Já mám jiné starosti. Otvory v kokonech jsou moc velké
a úniky tepla ještě větší.
- Výborný postřeh, pane Webstere. - Zalátáme to a hned budou ztráty nižší.
Takový otvor bohatě stačí. Právě jste ušetřili na další den dovolené.
Jé, já si taky zalátám kokon.
- Já taky. - Vlákno s vláknem spojí, zimy se nebojí.
Vy jste ale šikovná rodinka.
Hej, který moták to udělal? Vždyť jste mě tu zalátali.
Potřebuju aspoň jednu karamelku.
A kde jsou všechny? Vždyť jsem jich tu měla plnou krabičku.
Počkej babi, rozsvítím. V tom šeru není nic vidět.
Nesvítit! Šetřit!
Možná je jen třeba domluvit vašim pavoučatům.
- Že by to vyjedli Lili a Hugo? - Možná měli taky hlad.
I já jsem hladová, tak co?
Nevím, jak dlouho ještě babi vydrží spořit.
Neboj, koukej, jak nám to dobře jde. Můžeme se rovnou balit k akvárku.
- Tady je slunečník… - Ploutve…
Foťák… Ale kde je?
- Ty jsi ho měla naposledy. - Vrátila jsem ho sem.
Jen ho pěkně koukej najít. Bez foťáku žádné fotky na síti nebudou.
- Strejdo Škrťo. - Copak, malička?
- Hledám foťák. Není náhodou tady? - Na co foťák?
- Chci si ho vzít k akvárku. - To už jste našetřili?
Ne, ale říkal jste, že co nevidět našetříme.
Ha. Co nevidět, není teď. No tak šup, šup do kokonu a šetři.
- Haló, je tu někdo? - Pane Webstere, vítejte doma.
Dobrý večer, co se to tu děje? Co je to s kokony?
Jedinečná úspora. Všechny jsme zalátali. To je co?
- No dobře, ale kde jsou všichni? - Šetří, pane Webstere, šetří.
No tohle, to jsou věci.
Almo, co tu děláš?
Šetřím spací síťky přece. Ať co nejdřív naspoříme na tu dovolenou.
Mě už se ani nikam jet nechce.
Aha.
Hugo!
- Našla si foťák? - Ne, ale našla jsem tohle.
- V kuchyni na stole. - Někdo tam mlsal.
Babka?
Ty myslíš, že…
Jasně.
- Hledáš něco, chlapče? - Mám takový nápad, jak ještě ušetřit.
- Podíváme se na to zítra. - Nejlepší by bylo podívat se na to ihned.
Ráno moudřejší večera. Ještě se hezky vrať do kokonu.
Ale…
- Opravdu to musíte vidět hned. - Dost bylo výmyslů. Šup do kokonu.
Kufříčku můj plný. Je třeba se přesunout jinam.
Přestává to tu být bezpečné.
Au, babi.
- Když já mám takový hlad… - Tohle je už opravdu příliš.
- Musíš si něčeho zobnout. - Bláznivá rodina.
Vždyť říkám. Honem pryč.
- Kampak, kampak, pane? - Co se stalo?
- Slyšeli jste ten výkřik? - Babička mě kousla.
- Když já mám hlad. - Netřeba se vzdávat,
brzy se dobře najíte. Nyní jste našetřili na dovolenou.
Nic jsme neušetřili. Jen jsme hladoví a nevyspali.
Pane Webstere. Copak najednou tolik nevole?
Nevole? Vždyť jsem si skoro sežrala dědu.
- Lili! - Chyťte ho! Je to zloděj.
Podívejte, co všechno ukradl.
Za ním!
- Půjdete do vězení, Škrťo. - Ale vždyť to je omyl.
Modré akvárium už na vás čeká.
Ach jo. Jak jsme jen mohli takhle naletět.
Sedm, osm, devět, deset.
- Kolik? - Deset.
- Pojď se vyfotit. - Kašli na foťák.
- Pojď se taky raději potápět. - Co ta fotka na síť?
- Vždyť nemusí být vše na síti. - Aha.
Jen si to užijeme a zapamatujeme.
Tak dobře.
Ti, kteří si to nezapamatují, tak už si to jenom užijí.
Je, umyvadlo se špinavým nádobím.
- To byl krásný výlet. - Já jsem se naučila potápět.
- To bylo fakt parádní. - A ta voda, jak jim tam pěkně kapala.
Pozor, pozor!
Tohle bude nejen nejlepší, ale i nejkrásnější mravenec,
jakého jste kdy jedli.
- No, teda babi. - Páni.
Odteď budeš vařit mravence jen ty.
Joj, to byla dobrota.
Co kdybychom se přece jen šli podívat, jak zdobí ostatní?
Když nelétáme my, tak nejdu.
Dobře, ale my můžeme jít, ne?
Já si na ten podzimní vítr ještě netroufám. Zůstanu tu s Lili.
- Tak se tu mějte. - Ahoj.
Drahý, a ty ještě odpočívej.
Lili, možná se teď zlobíš, že kvůli mně neletíš.
Ale pro mě to bylo moc pěkné babí léto.
O všechno jste se postarali a udělali jste to krásně.
A přinesli jsme i opravdovou lidskou niť.
A babička sama upekla mravence.
A ztratila všechny střevíce.
A Hugo se chtěl jít sám od sebe podívat, jak se zdobí strom.
Tati, a nepůjdeme se tam přece jen taky podívat?
Ale musíš se mnou šlapat.
Jasňačka.
Nezávidím těm malým pavoučkům bez vlákna, že musí pořád šlapat.
- Občas si můžeme i takhle poskočit. - Jo, to by šlo.
A ještě o trochu víc.
A ještě.
- Tati, spustilo se ti vlákno. - Letím.
Jupí!
Vrátilo se, je zpátky!
VĚNUJEME NAŠIM RODINÁM A BLÍZKÝM, KTEŘÍ PRO NÁS BYLI INSPIRACÍ A OPOROU.