Downloaded from YTS.BZ
Official YIFY movies site: YTS.BZ
Извинете.
Извинявам се.
Волфганг, миличък, тук си.
Виж, не познаваме тези хора.
Хайде, ела с мен.
Тук не е място за разходки.
Търсих те... - Съжалявам.
Моите съболезнования, Матилде. - Благодаря.
Виж колко хора са дошли.
Волфганг, миличък, седни тук.
Чуй ме.
Сега трябва да говоря с организаторите.
Чакай ме тук, разбра ли?
Добре ли си, Волфганг?
Добре.
Здравей, Жоана.
Как си? - Горе-долу.
А малкият?
Списък на присъстващите живи хора - 63.
Деца - едно.
Здравей, миличък, как си?
Знаеш ли, че когато починат,
добрите хора стават звездички?
И така, когато гледаш нощното небе,
ще видиш, че една от звездите е твоята майка, която те пази.
Мама още не е мъртва.
Моля? - Като се има предвид,
че на кожните клетки им трябват около 24 часа, за да умрат,
а мама почина
точно преди 22 часа, 12 минути и 15 секунди,
една осма част от нея все още е тук
и се бори да оцелее.
В О Л Ф Г А Н Г
Вземи каквото искаш, само най-необходимото.
Другата седмица ще дойде камионът и ще приберем всичко останало.
Пианото.
Ако се събере в раницата, ще го вземем.
Хайде, върви в стаята.
Само най-необходимото.
Бабо, защо мама е отишла да учи пиано в Париж?
Защото беше млада и искаше да се махне от Барселона.
А там има много добра школа. - Академия "Грималд".
Аз също искам да уча там. - Още си малък.
Когато се подготвиш по-добре,
сигурно ще може. - Да учиш пиано в "Грималд",
е като да учиш биотехнологии в Масачузетс.
Мама много би се радвала, ако и аз уча там.
Чуй ме. Исках да поговорим за това.
Сега, когато майка ти я няма, ще настъпят големи промени.
Неочаквани промени. Това не значи, че ще са лоши.
Щом не са лоши, значи са добри. - Точно така!
Майка ти, обмисляйки най-доброто за теб,
реши, че единственият вариант... - Това е оксиморон.
Моля? - "Единственият вариант".
Две противоположни думи
в едно и също изречение, които създават нов смисъл.
Много добре, миличък.
Обяснявах ти, че майка ти... - Като тъжна радост, течен газ...
На мен ми се струват абсурдни. - Оксимороните са абсурдни. Ясно.
Обяснявах ти, че... - Жив мъртвец, по малко от всичко...
Опитвам да ти кажа, че ще отидеш да живееш при баща ти.
След няколко седмици. Знам, че не си го очаквал.
Повярвай ми, и аз съм изненадана.
Баща ми? - Да.
Казва се Карлес, не го познаваш... - Но аз нямам баща.
Спокойно. Върни се на 81-ви такт.
Няма нищо, продължавай.
Добре. Много добре, Волфганг.
Приключихме за днес.
Днес ти беше по-трудно.
Нормално е. Музиката не е математическа задача.
Музиката е емоция и ако си тъжен, уморен или ядосан,
това си личи, но няма нищо страшно.
Волфганг! Бъди спокоен.
Ще живеем наблизо и ще мога да те навестявам често.
И всяка неделя ще идваш у дома на обяд.
Ще ти правя любимия ти кекс.
И ще продължим уроците тук. Всеки вторник и четвъртък.
Говорихме за това.
Всичко ще бъде наред.
Ще се видим ли другата седмица?
Чудесно, сладурче. Довиждане.
Ще те изпратя.
Е, как ти се стори? - Нервен е. Трябва му време.
Насъбраха му се много неща, а и рутината му се променя.
Това е предизвикателство. - Не знам дали е добра идея...
Това беше желанието на Ингрид.
Бащината фигура ще му се отрази добре.
Ти също ще бъдеш до него, Матилде. - Не знам.
Бяхме си добре. Не разбирам защо Ингрид взе това решение.
Само това му липсваше, да стигне дъното!
Не, няма да е чак толкова зле. Ще видиш.
А ти също имаш нужда от почивка.
Имаш нужда да помислиш за себе си. - Не знам.
Ще опитаме... Дано да си права.
Ще видиш, че ще е така.
Благодаря.
Къде е това дъно?
Какво дъно? - Дъното, което ще стигна. Чух те.
"Само това му липсваше, да стигне дъното."
Не приемай всичко буквално. - Ти каза, че ще стигна дъното.
Това е просто израз. "Умрял от глад" не означава, че наистина е така.
За мен означава точно това. - Сто пъти сме говорили за това.
А аз не разбирам защо каза, че ще стигна дъното.
Къде е това дъно? - Толкова си умен,
а понякога трябва всичко да ти се обяснява.
Не бива да подслушваш разговорите на възрастните.
Там е, скрил се е под масата.
И не иска да излезе? - Не.
Може би моментът не е подходящ.
Тези неща е по-добре да се правят без бързане.
Мога да дойда и друг ден.
Моментът никога няма да е подходящ, вече го обсъдихме.
Покажи се. Карлес иска да се запознаете.
Какво става, там ли си? На криеница ли играем?
Хайде, Волфганг. Не усложнявай нещата.
Когато решиш, излез и ще ти дам подаръка.
Хайде, че ще ме заболи кръстът.
Искаш ли го, или не?
Баба ти каза, че много ще ти хареса.
Нали ми каза, че обожава конструктори "Лего"?
Да, когато беше на две годинки.
Сега строи макет на Международната космическа станция.
Добре че пазя касовата бележка.
Можем да го сменим с нещо, което ти харесва.
Хайде, Волфганг, стига вече.
Ще отидеш да живееш с Карлес.
Разбра ли? Трябва да го разбереш.
Защо? - Защото така реши мама.
Хайде. Ела.
Здравей, Волфганг. Аз съм Карлес.
Наистина ли трябва да живея с този господин?
Много ли са скъпи тези седалки? - Задължителни са.
Как ни извиват ръцете!
Както и да е. Още днес ще купим една.
Какво ще кажеш? Ще дойдеш ли да си я избереш?
Агентът ми. Сигурно е нещо важно, защото участвам в няколко проекта.
Не ми казвай, че още си актьор. - Да, разбира се.
Какво става, Пакито? - Как е, копеле? Как си?
Не... Пако, не съм сам.
Какво ти казаха? Искам само добри новини.
Питаш какво казаха? - Да... Кажи ми.
Казаха, че си страшен пич. - Пако, не преувеличавай.
Точно така казаха. "Този тип е страшен пич."
Също така казаха, че режисьорът харесва Карлос Куевас
и че ако го нямаше, ролята щеше да е твоя.
Стига бе... - Не те лъжа, така ми казаха.
Тоя Куевас... - Всички роли обира.
Голям късметлия е. Какво ли не играе...
Пако, виж, аз съм със...
Шофирам в момента.
Добре. - После ще ти звънна.
Горе главата, екстра сме.
Районът е много спокоен.
Преди две години едни приятели ми го дадоха под наем.
Като го видиш, ще си кажеш: "Огромен е".
Жилищата в Ешампле обикновено са мрачни,
но влезеш ли тук, си казваш: "Не може да бъде".
Чакайте, сега идва най-хубавото.
Заповядайте.
Частна градинка. Хубаво е, нали?
Малко е занемарена, не мислиш ли? - Така ли?
Може би, но ще може да рита, без да се бои, че ще счупи нещо.
Е, ще играем ли тук двамата?
Не обичам спорта.
Ето го моето местенце. А от днес е и твое.
Да, знам. "Приютът".
Първи филм, и номинация за "Гауди" за поддържаща роля.
Звучи ми познато. Мина доста време оттогава.
Взе ли наградата? - Не. Тези неща са като лотария.
Има много интереси зад кулисите. Но нещата се наредиха
и сега участвам в сериал.
А как ще се справяш с детето? - Няма проблеми.
Говорих с тях, ще ми напаснат графика.
Ако не може, ще търся резервен вариант.
Къде е моята стая?
Тук. Не искаш ли първо да разгледаш? - Няма нужда.
Липсват някои неща, но реших, че ще искаш
да е същата като старата ти стая.
Довиждане. - Чакай. Ще оставя това...
Мина доста добре, нали?
Във вторник и четвъртък трябва да го водиш у нас.
Има занимания с Миа - психоложка и учителка по пиано.
Виж ти, две в едно.
Хубаво. - Тръгваш ли? Чакай малко.
Няма ли да останеш за вечеря? Може да гледаме някой филм.
Ще трябва да останеш сам с него.
Ще се справиш ли, или ти трябват още десет години?
Довиждане.
Как е? Как я караш?
Имаш ли нужда от нещо?
Наистина си факир на подреждането.
Виж ти. Имаш си дори лаптоп.
"Списък с безполезни неща:
следобеден сън, четене на романи, целувки и прегръдки..."
Не, прав си. Извинявай.
Нямам право да ти ровя в нещата.
Яко е, нали? Това...
Млечният път, който сглобих.
Изобщо не прилича на Млечния път. - Стига де...
Вие, с коефициент под сто, няма да го разберете.
Под колко?
Искам да вечерям. - Да вечеряш сега?
Сега е едва 18 ч.
С мама вечеряхме в 18 ч.
Добре, може да вечеряме, разбира се.
Имам паста...
И сосове. Много сосове. Ще изберем този, който харесваш.
Аз обичам всички. - Днес е вторник.
Във вторник се яде зеленчукова лазаня.
Зеленчукова лазаня?
Има и зеленчукова лазаня, разбира се.
Ето я! Според отзивите това е най-хубавата лазаня в Барселона.
Следващия път, ако искаш, може да пробваме да я направим.
Героят ми в сериала е готвач.
Е, не точно. Прави сандвичи и по някое мезе, но...
Какво има? - Вече не съм гладен.
Но нали е вторник и това искаше.
Нищо, че не си гладен. Искам да кажа, че...
Нормално е. Това е тежък момент.
Това, което стана с майка ти... Ситуацията е нова и за двама ни.
Сега ще трябва да се постараем да живеем заедно.
Искам да се прибера у дома.
Ясно. Но сега твоят дом е тук.
Не е вярно. - Може би още не, но ще стане.
Не искам да живея нито тук, нито с теб.
Не можеш да готвиш, псуваш и имаш абсурдна работа.
Не знам защо мама е искала да живея с човек с коефициент под сто.
Пак "под сто".
Списък с безполезни неща
Баща
Видеозаписи на мама
Пиано
В главата ми е прашно.
Остатъци от моите оплаквания.
Не мога да помръдна.
Диванът е бойно поле.
Попива всичко премълчано.
Не мога да помръдна.
Гений е онзи, който проумее,
че няма лек.
Един тих изстрел.
Удавен в сенките.
Седни.
А после идваш ти.
И всичко е обляно в светлина.
Толкова естествено.
Светлина навсякъде.
Академия "Грималд"
Пианото ми. - В къщата на баба ти е.
Трябва ми. Трябва да репетирам. - Знам.
Репетираш във вторник и четвъртък с Миа.
Не. Трябва ми сега.
Чакай. Какво правиш? Къде хукна?
Да го взема. - Не можеш сам.
Трябва да извикаме камион и...
Трябва ми веднага. - Късно е, сега не може.
Не ме докосвай! 2, 3, 5, 7... - Но какво правиш?
11, 13, 17... - Погледни ме!
23, 29, 31... - Ще ти донеса пианото!
37, 41... - Погледни ме!
Ще ти донеса пианото! Отивам!
59, 61, 67... - Разбрахме се.
Завъртете на 90 градуса. Сега само напред.
Внимателно! - Добре ли си?
Цялата тежест е върху мен. - Не можеше ли да свири на флейта?
Стой.
Вдигнете капака. - Това ли?
Ето.
Това също. - И това ли?
Накрая нищо няма да остане. - Не изглежда зле.
Пианото винаги внася класа в дома.
Не е поставено добре.
Преместете го...
Малко натам.
Тук ли?
Хайде.
Не. Трябва да е по-натам. Нотите кънтят.
Звучи екстра. - Ти нямаш слух.
Искам да е...
Тук. - Не може.
Няма да виждаме телевизора. - Какво от това?
Сега вече става. - Така ли? Хубаво.
Хайде, време е за сън. - Не. Отивам за нотите.
Не, много е късно.
Ела да почерпиш по бира.
Обичам операта, но не бих кръстил сина си Павароти.
Тя беше луда по пианото.
Ако можеше да я видиш как свири!
Тъжна история...
Прибери това, може да го види.
Как се промениха нещата!
Но нали вече си баща...
Знаеш ли как ме нарече? - Не. Как?
"Под сто".
"Под сто" ли? Какво значи това?
"Тъп" или "глупав", предполагам.
Като му казах, че няма да донеса пианото, направо откачи...
Започна да реди числа като луд.
Телефонни номера ли? - Не.
Числа... Не знам, може би прости числа.
Вероятно за да се успокои.
Моите си пускат "Нетфликс" и заспиват.
Но той не е като другите деца.
Диагностициран е с РАС, знаеш ли?
Разстройство от аутистичния спектър. Аспергер.
РАС, СДВ, ОКР...
Сега всички деца имат нещо такова.
Но как ще му обясниш, че не си се грижил за него?
Не е така. Ингрид така пожела.
Бях млад, мислех за съвсем други неща.
Аз станах баща на същата възраст.
Да, но двамата сме различни.
Така си е.
Не бях готов. Но сега е различно.
Ингрид ме потърси, говорихме си след всички тези години...
Аз съм му баща. Така е редно, и точка.
Хубаво. Обясни го на Амадеус, и той със сигурност ще разбере.
Много си глупав.
Трябва да тръгвам. Ако имам късмет, децата ще са заспали.
Ти си баща на годината, а? - Ще видиш какво е.
Байона прави кастинг за новия си филм.
Защо ми го казваш чак сега?
Искат записи на актьори около 30 г.
Казват ми, че изглеждам по-млад. - Сигурно.
Трябват им за утре. - Утре не мога.
Ще го водя на училище, а после съм на снимки.
Ако не можеш, недей. Но става дума за Байона!
Мога да го представям. Ще го пратим в някое шоу за таланти.
Ужас! Как ме стресна! Защо си буден? - Ще закъснеем.
Учебните часове започват в 8,30 ч. - Какво?
Не започвате ли в 9 ч.? - В моето училище - не.
Защо баба ти не ми е казала?
Ти кафе не пиеш, нали?
Голям си късметлия! Татко ти ти е взел течен шоколад за закуска.
В училището на сина ми дават само оризовки без захар и такива неща.
Той не ми е баща. - Какво каза?
Не ми е баща. Запознахме се вчера. - Това не е вярно.
Е, технически погледнато, за вчера е вярно, но...
Принудиха ме да живея с него, а той не готви и спи до късно.
Виж, нашата спирка. Слизаме. Ще кажем ли "чао"?
Освен това е актьор.
Загърбихме модела за интеграция и избрахме модела за приобщаване.
Идеята не е учениците да се адаптират към системата,
а ние да се приспособим към различията на децата.
Трябва да разбираме нуждите на изключителните деца,
какъвто е случаят с Волфганг.
При преподаването, освен интелект, плам и страст,
се изисква чувствителност, креативност и търпение.
Доста са високи. Приличат на баскетболен отбор.
Разбира се, той е с два класа напред.
Точно затова казах, че... - При тестовете за интелигентност
показа коефициент 152.
Ние с вас едва ли ще стигнем 95 или 100.
Интелектуално Волфганг е далеч над съучениците си,
но в емоционален и социален план го чака още много работа.
Той е предизвикателство
както за учителите, така и за семействата.
Затова е важно да гледаме на ситуацията по един и същ начин.
И усилията в училище и у дома да са в една посока.
Здравейте, аз съм Карлес Гомис.
От Барселона съм и се надявам, че клипът ми ще ви хареса.
Здрасти. Отдавна не сме имали общи сцени.
Да, вярно е. Трябва да кажем на сценаристите.
Дано не се бавим много. Трябва да взема сина си от училище.
Имаш син? - Да.
Откога? - От десет години.
Изобщо не знаех, че имаш син.
Да не си го крил в мазето? - Не. Животът...
Животът е пълен с изненади.
Сложно е.
Той е с висок интелектуален капацитет.
Не мисли, че е лесно, защото...
Ясно... - Организацията, всичко е много...
Затова не говоря за него. - Но е странно, че не си ни казвал.
Така ли? - Готова си, Патри. До утре.
Ще тръгвам, имам проби за новия филм на Паскуал.
Честито! Паскуал? Още ли прави филми?
Не е ли на 150 години? - Много съм доволна.
Киното е много по-различно от телевизията.
Като започнеш от темпото... - Да.
Сценариите са невероятни. А Паскуал е уникален.
Невероятно е да се работи с него.
А ти? Занимаваш ли се с нещо друго?
Да, в момента съм в преговори за...
Един бомбастичен проект.
Още нищо не мога да кажа... - Момент.
Да? Чакай малко.
Трябва да тръгвам. Хайде да се видим...
И ще ми разкажеш за този проект и за "неочаквания" си син.
Става. - Добре.
Чао. - Довиждане.
Добро утро. Обичайното ли? - Да. Благодаря, Пере.
Донеси ми го. - Веднага.
Кармина...
Трябва да поговорим.
Добре, стоп. - Стоп.
Мой ред беше. - Какво става тук?
Не знам какво ми става днес. Не трябваше ли да се включиш?
Аз само слушам и плача. Монологът е твой.
Може ли някой да ми даде текста? - Знаеш ли си ролята, или не?
Не ни губи времето, имаме още пет сцени.
Без очилата не мога да прочета нищо.
Боже... - Снимам по десет сцени на ден!
Дафни. Само да попитам нещо. Според теб колко още остава?
До края ли? - Да.
Не знам. Питай Рамонеда. С това темпо - поне два часа.
Два часа? Трябва да тръгвам.
Трябва да взема сина си
от училище.
И какво искаш да направя?
Ти би могъл...
Би могъл да снимаш първо моите сцени.
Така аз ще мога... - Ясно.
Ето... - Виж какво, Карлес.
Имам монолог на Рамонеда от три страници,
в който обяснява на Кармина, че трябва да спрат да се чукат...
Защото може да му е сестра. - Да, но...
А Рамонеда не знае нито ред!
Имам повече проблеми от теб. - Да, но...
Какво? Моя сестра? Сега ли ми го казвате?
Аз съм два пъти по-дърт от нея! Кой е писал това?
Съжалявам. Бях на снимки и не можех да си тръгна.
Как си, Волфганг? Извинявай, няма да се повтори.
На всеки се случва. - Благодаря.
Днес направихме първата репетиция за фестивала в края на срока.
Волфганг е отличен пианист. - Да, така е.
Ние сме семейство артисти.
Чакай! - Довиждане, Волфганг.
Благодаря отново.
Кофти ми е, че закъснях малко.
Не е кой знае какво, нали?
Знаеш ли колко пъти е закъснявал баща ми?
Нито веднъж. Знаеш ли защо?
Защото никога не дойде да ме вземе. Хайде сега, без драми.
Карлос Куевас, "Още няколко минути"
Видеозаписи на мама
На плажа
Виж! Там има една нота.
И още една до нея, виждаш ли?
И една осмина.
Това са просто облаци. - Какво говориш? Това е симфония!
Какво правиш? - Влизам във водата. Ела.
Нов имейл: Академия "Грималд"
Поздравления, вие сте избран
за участие в приемните изпити на академия "Грималд",
които ще се проведат
в Париж на 10 юни от 10 часа.
Изпит в академия "Грималд"
Скучни неща, предложени от Карлес: театър, футбол, колоездене.
Разписание "Барселона - Париж"
Довиждане.
Слушам те, Пако. За филма ли?
Харесали са го? Да, когато кажат.
Как ще действаме? Да, идеално.
Прати ми имейл с текста, и аз ще се подготвя.
Казаха ли ти кога ще е горе-долу? Да, представям си.
Трябва да се организирам с детето, но ми се струва идеално.
Да... Готов съм, Пако.
Добре. Чао.
Виж. Сигурно е Миа.
Здравей.
Оставям ви. Аз също имам работа.
Кастинг... Строго секретно.
Е, добре.
Днес искам да упражнявам тази част от Бах.
Не си губиш времето. Да видим сега.
Как е в училище? - Скучно ми е.
Децата в класа ми говорят само безполезни неща.
Емпатия. Говорили сме за това.
Днес учителката по музика ме поздрави.
Чудесно.
Нарочно свирих зле, а тя ме похвали.
Ясно...
А какво е положението с Карлес? - Знаеш ли,
че в "Грималд" всяка година се явяват сто деца?
А избират само десет. Там е учила майка ми.
Защо не е станала професионален пианист?
Беше много добра... - Не опира само до това.
Понякога трябва да уцелиш момента.
Искам да съм добър като нея. Или по-добър.
Рецепта за кремсупа от тиквички.
10 грама масло, 40 грама сирене и две тиквички.
Какво приготвя днес шеф Карлес Гомис?
Свършихте ли? Отиде в стаята си. - Виж,
ако искаш да останеш за вечеря, днес има супа и омлет.
Това се яде в четвъртък. - Да, рутината е много важна.
Как се справяш? - Добре. Дори отлично.
Опознаваме се.
Стори ми се малко неспокоен.
Ти си говорил с него, нали? - Да, доста.
За какво? - За смъртта на майка му.
Да, за това също.
Мислиш ли, че трябва пак да говорим?
Децата имат нужда да разберат
и да назоват онова, което им причинява болка.
За Матилде е болезнено да говори
за смъртта на дъщеря си,
затова реших, че ти като негов баща...
Разбира се. Добре. Да говоря за Ингрид. Разбрах.
Травмите трябва да излязат наяве, за да бъдат преодолени.
Волфганг има нужда от това, за да продължи напред спокойно.
Вечерята ти гори. - Ужас! Благодаря, Миа.
Ще се видим във вторник.
Волфганг, спиш ли?
Да питаш спящ дали спи, е доста глупаво.
Може би, когато това приключи,
ще се срещнем отново.
Какво? - Много добре. Ролята е твоя.
Сигурна ли си? - Върви на кастинга.
Да наблегнем на втората част...
Не, втората част е екстра, супер е. - Сигурна ли си?
Идеално. Благодаря, Патри. Много ми помогна.
Само едно нещо. - Да?
Може би сега трябва да ме почерпиш.
Списък с необходими неща за Париж:
пътеводител за Париж, ноти на Бах, билет за влака.
От Барселона до Париж
Билети и разписания
155,90 евро, един пътник
Пристъпете към плащане. Плащане с кредитна карта.
Той спи... Ако викаш така, ще се събуди.
Добре.
Волфганг.
Това е Патрисия. Една приятелка.
Копулирахте ли? - Не. Ние...
Репетирахме, да. - Един текст.
Еякулира ли? - Какво?
Редовната сексуална активност подпомага неврогенезата.
И подобрява когнитивните функции. Затова те питам дали си еякулирал.
Не, още не. - Не.
Ами продължавай, имаш нужда.
Не обичам плажа. - Ще си прекараме добре, ще видиш.
Пълно е с шум, хвърчащи предмети и деца.
Напомням ти, че ти също си дете.
Сетих се какво ще направим. Да пуснем ли музика?
Нямам Моцарт, но със сигурност ще намерим нещо,
което да ти хареса, така ще опознаеш и моя вкус.
Гледай пътя! - Гледам го.
Просто търся...
Сетих се какво ще ти пусна.
Има една песен, която ми носи много спомени.
Много ще ти хареса.
Слушай... Чуваш ли китарата?
Започва леко. Но само чакай да видиш.
Сега. - Не пускай волана.
Опасно е. - Не го пускам.
А сега... Има и пиано, чуваш ли го?
Само два акорда, но...
Сега. Слушай.
Не ми харесва. - Видя ли, че ти хареса?
Не ми харесва!
Имам слухова свръхчувствителност, а това е твърде силно.
Сега пак започва, слушай.
Къде са?
Боже, какво парче! - Забравил съм си слушалките!
Знаеш ли кой обичаше това парче? Майка ти.
Какво? Мама ли? Не...
Спри го!
Стига! 2, 3, 5, 7,
11, 13, 17, 19, 23,
29, 31, 37... - Спирам го. Готово!
41, 43, 47, 53... - Всичко е наред, спрях го.
59, 61, 67... - Добре ли си? Спрях музиката.
По-добре ли си?
Да...
Търсиш фигури в небето ли?
Не.
Мама виждаше ноти в облаците.
Като гледаше небето, можеше да състави симфония.
Знам...
А ти? Ти също ли ги виждаш?
Не. Аз виждам само облаци.
И аз.
Не, чакай. Там има една костенурка. Виждаш ли я?
Виж, онзи облак е черупката. Виждаш ли я?
Не е костенурка. - Костенурка е. Виж. Черупката,
опашката и крачетата. Виждаш ли ги?
Не е костенурка. - Ти колко костенурки си виждал?
Хей...
Аз пък я виждам.
Волфганг, сигурен ли си, че не искаш да поплуваш?
Видя ли Пау и Она как си играят?
Искаш ли да отидеш при тях? - Не.
Оставете го на мира. Ще се къпе, ако иска.
Така ще се свари. - Няма.
Когато баща му стане международна звезда
и отидат на Сейшелите, ще се къпе... Нали, юначе?
Мисля да вляза във водата. Ще дойдеш ли с мен?
Е, аз отивам. - Много добре.
Какво четеш? - Нищо.
Покажи ни. - Ще го изцапате.
Не стъпвайте на кърпата ми? Пълните я с пясък.
Сега! - Какво правите? Спрете!
Пау, Она, недейте! - Нищо няма да му стане.
Чакайте! - Нека го намокрят.
Малко забавление... - Раз, два, три!
Волфганг!
Добре ли си?
Какво стана? - Добре ли е?
Как си? По-добре ли?
Искам да отида у баба.
Шах. Бабо, взех ти царицата. Много си разсеяна.
Да, разсеяна съм. - Пази царя, но внимавай и за топа.
Как я караш с Карлес?
Той не знае да играе на шах. - Не те питам за това.
Не може да готви, не си оправя леглото,
шофира невнимателно, копулира шумно и закъснява навсякъде.
Твой ред е.
Но ти си добре, нали?
Тази сутрин ме заведе на плажа и замалко да се удавя.
Нищо ми няма, бабо. Скоро няма да го виждам.
Ще се явя на изпит в "Грималд"
и ще стана най-добрият пианист в света.
Шах и мат! Казах ти да си пазиш топа.
Извинете, Карлес Гомис тук ли е? - Вътре е.
Благодаря. - Тишина, моля.
Един момент.
Всички по местата, започваме.
Какво правиш тук? - Каква е тази история с удавянето?
Просто си играеха. - Две минути!
Внукът ми разказва разни неща. Той не умее да лъже.
Не ми каза, че не знае да плува. - Глупости.
Сериозно ли? - От съвсем малък.
Много странно. - Ти си странен.
Говорихте ли за майка му? За смъртта на майка му.
Малък е. Няма нужда да ровим в раната.
Карлес! Застани си на мястото. - Добре.
Травмите трябва да се изговорят, защото...
Децата трябва да се осветят, тоест животът...
Трябва да е радостен. - Какви глупости дрънкаш?
Миа ми го каза. Каза, че нещата трябва да се обсъждат.
Аз познавам Волфганг най-добре. Няма за какво да говорим.
Достатъчно е това, което преживя.
Как можа майка му да се сети за теб точно сега!
Е, аз съм му баща. - Да? Сега ли му стана баща?
Сега ли?
Карлес! Заеми си мястото, ако обичаш.
Довиждане, Матилде, и благодаря за подкрепата.
Не ставаш баща само защото имаш син!
Трябва да го заслужиш!
Много добре, започваме.
Отлично.
Как си?
Имам изненада за теб.
Не обичам изненадите, особено твоите.
Разбрах. Без повече шеги.
Но съм убеден, че това ще ти хареса.
Хайде, тръгваме! - Тръгваме ли? Къде?
Представи си! Тя е на 17 г.,
на 5 г. са я приели в Московската консерватория.
Ще свири валс от Шопен.
Вкъщи имахме един диск с концерт на Артур Рубинщайн.
С мама сме го слушали хиляди пъти.
Часът е 20,10.
В програмата пише, че започва в 20 ч.
Концертите винаги закъсняват.
Щом пише, че започва в 20 ч., трябва да започне в 20 ч.
Това напрежение, което усещаш сега в стомаха,
е просто вълнение преди нещо, което желаеш.
Е, не ми харесва.
Виж, ето, започва.
Е, добре ли си изкара?
Много. - Какво ти хареса най-много?
Контролът на темпото, началото на втората част,
бързината на ръцете й. - На мен също много ми хареса.
Ако искаш, може да го повторим някой път.
Какво има?
Знаеш, че искам да уча в академия "Грималд" като мама.
Изпитът...
Един момент.
Да, Пако. - В понеделник е...
Утре в 17 ч.?
Пако, утре е събота...
Не, мога.
Ще отида където кажат. Сериозно.
Пътуване до Париж Изпит в академия "Грималд"
Тръгване - Барселона. Пристигане - Париж.
Волфганг?
Готов ли си?
Какво правеше? - Нищо.
Отиваме у баба ти. Ще те взема след кастинга.
Не искам. Ще остана тук. - Съвсем сам?
И как ще стане? Да ти оставя ключовете?
Не можеш да ходиш никъде сам. - Не искам при баба!
Какво ти става днес? - Не искам!
Така се разбрахме. - Не искам...
Не започвай с числата. Идваш с мен.
Хайде, вземай раницата и да тръгваме. Бързо.
Защо бързаме толкова? - Защото закъснявам.
Кастингът е за важна роля и вече трябваше да съм там.
Каква роля? - На лекар.
Но ти не разбираш от медицина.
Няма нужда, защото съм актьор.
Излизам и изпълнявам сценария.
Просто го правя. Хайде, да пресичаме.
Няма да пресичам на червено. Ще ни блъснат.
Няма никакви коли!
Но свети червено. - Няма коли.
Червено е.
Няма проблеми. Утре в 16 ч.
Добре.
Здравейте, аз съм Карлес Гомис. Пробата ми беше преди 10 минути,
но имах непредвидена ситуация...
Сега ще ви повикат. - Каква непредвидена ситуация?
Не сме имали никаква ситуация.
Ела, седни тук.
Сега ще вляза вътре, а ти ще останеш тук за малко.
Не сам, а с това момче. През това време...
Може да си напишеш домашните.
Нямам домашни. - Чудесно. Хайде.
Карлес Гомис. Заповядайте.
Стискай палци.
Как си? Може да оставиш нещата си там.
Добре! Чудесно, Карлес.
Много добре. - Сигурни ли сте?
Търсим смесица от твърдо и меко излъчване.
Ти го притежаваш. - Да, много пъти са ми го казвали.
Радвам се, че ви харесва. - Да. Остава Байона да те види.
Невинаги успяваме да схванем идеите му.
Ако трябва да подготвя друг текст...
Не, няма нужда. Той ще дойде в понеделник.
Ще се срещне с теб и с други двама кандидати.
Това е всичко. - След два дни?
В понеделник. Нещата се развиват бързо.
Ти нали си свободен? - Да, разбира се.
Да си виждал сина ми? - Кой?
Момчето, с което дойдох преди малко.
Не знам... Може би е в тоалетната? - Благодаря.
Волфганг, приключих, може да тръгваме.
Карлес! И ти ли си тук? - Да.
За филма на Хота ли си? Жестока роля! Познаваш ли го?
Не... - Утре вечер ще вечерям с него.
Сега не мога да говоря, търся сина си.
Какъв син? - Зарежи. Извинявай.
Добре. Чао. Късмет! - Чао!
Волфганг!
Да сте виждали едно дете? На около 10 г. Казва се Волфганг.
Волфганг? Като Моцарт? - Какво става?
Беше тук и изведнъж изчезна. - Може да си е тръгнал.
Може би с майка си. - Не, той няма майка.
Горкият... Няма майка.
Зяпал си е телефона и е изпуснал сина си.
Не е вярно! Бях тук на кастинг.
Гледал е филм ли? - Онзи за Моцарт?
"Амадеус"! Там Салиери беше лошият.
Гледал е филма на телефона. - Не, госпожо!
Волфганг!
Билетите. Така...
Много добре. Заповядайте.
Минавайте.
Добър ден. Минавайте.
Здравей, миличък.
Сам ли пътуваш? - Да.
Какво ще правиш сам в Париж?
Отивам на приемен изпит в най-добрата музикална академия.
Виж ти, колко хубаво.
Аз свиря на хармоника.
Къде е майка ти? - Майка ми я няма.
Така ли? Жалко. А баща ти?
Нямам баща.
Добре. С кого пътуваш?
С никого.
Ще изчакаш ли за момент? Само за малко.
Тони, ела за малко на пропуска за билети.
Има едно дете, което твърди, че пътува само.
Дете ли? Да.
2, 3, 5, 7, 11, 13, 17, 19, 23, 29,
31, 37, 41, 43...
Извинявай. Добре ли си?
Какво е станало? - Аз ще ти кажа. Жив е по чудо.
Добре ли е? - Да. Припаднал е.
Вероятно заради паническа атака.
Тази вечер ще остане под наблюдение
и ако няма усложнения, утре ще може да се прибере.
Но ме чуй добре. Повече не бягай!
За Париж ли беше тръгнал?
Иска да се яви на изпит в "Грималд".
Ти музикант ли си? - Пианист. И то много добър.
Утре ще можеш да продължиш да свириш. Сега спи.
Може да остане само един човек. Кой ще бъде?
Аз.
Вие сте бабата, нали? А вие сте бащата.
Бащата остава. Ако обичате, елате с мен...
Почивай си, миличък.
Утре ще говорим.
Преди няколко дни едва не се удави.
Не виждаш ли, че не си готов да се грижиш за него?
Този път прекали.
Каква е тази история с Париж? Ти си само на 10 г.
Не можеш да пътуваш сам. - Достатъчно съм интелигентен.
Интелигентен... В живота има по-важни неща
от това да си интелигентен. - Говори за себе си.
Вече не знам какво още искаш да направя.
Опитвам се да се сближим, а ти се държиш лошо.
Опитвам се да ти угодя, а ти ми се отплащаш така.
Гледай ме в очите, докато ти говоря. Аз съм ти баща!
Къде беше, когато бях малък и живеех сам с мама?
Къде беше на първия ми рожден ден?
Къде беше, когато ми падна първото зъбче?
Или когато изсвирих първата си пиеса за пиано?
Грижиш се за мен от четири дни и очакваш да ти викам "татко"?
Ето ключа. Стая 218.
Закуската се сервира от 7 ч. до 10 ч.
Рецепцията е отворена 24 часа. - Чудесно. Много благодаря.
А пианото? - Пиано ли?
Нямаме пиано. - Не можем да си го позволим.
Но аз трябва да упражнявам. - Благодаря ви.
В Париж сме, ще се поразходим и ще хапнем нещо.
Може да намерим някой ресторант или бар с пиано.
Какво ще кажеш?
Къде отиваме?
Искам да ти покажа едно място.
Кое място?
Това.
Знаеш ли защо тази пейка е специална?
Защото точно тук се запознах с майка ти.
Тук ли? - Да.
Виж, аз бях...
Бях тук и правех улично шоу, а тя седеше ето тук
и ме гледаше с нейните прекрасни очи.
Когато свърших, се приближих,
седнах до нея и започнахме да си говорим.
А после отидохме там, в онзи бар. Виждаш ли го?
Пихме по бира и си говорихме часове наред.
Хората от бара вече затваряха и...
И какво? - После отидохме да танцуваме.
Спомняш ли си песента, която ти пуснах в колата?
Песента на Боуи.
Пуснах ти я, защото това беше нашата песен.
Невъзможно. Майка ми имаше изискан музикален вкус.
Пуснаха я в клуба и докато танцувахме...
Какво стана?
Докато танцувахме, се целунахме за първи път.
А след това? - След това... нищо.
Как така? - Всеки си тръгна към вкъщи.
Да вървим да хапнем нещо. Ти не си ли гладен?
Тя е забременяла с мен.
Да, но не същата вечер.
Искам да кажа, че...
Виж...
Прекарахме няколко прекрасни месеца,
но в един момент тя пожела да се върне в Барселона,
а аз...
Аз си представях, че ще направя кариера тук.
Предполагам, че...
Всъщност умирах от страх.
Бях много млад, разбираш ли?
Не се виждах в ролята на баща.
После се върнах в Барселона.
Ти вече беше почти на две годинки.
Обадих се на майка ти, но тя ми каза, че сте добре,
че баба ти й помага много.
Че няма нужда от мен, че така предпочита.
Не знам, предполагам, че...
Ако можех да върна времето назад, бих постъпил различно.
Знаеш ли какво много обичаше майка ти? Крок-мосю.
Какво? - Крок-мосю.
Прилича на сандвич
с шунка, ементал и малко сос бешамел.
Знам къде правят най-добрите сандвичи.
Има и крок-мадам, но те са малко по...
Те са с пържени яйца, не ги обичам.
Откъде познаваш толкова добре Париж? - Живял съм тук.
Ами ако те приемат?
Какво ще правим? - Има общежития.
Ще можеш да идваш от време на време. Говориш доста добре френски.
Да, миличък. - И баба може да идва.
Баба ти!
Този път наистина ще ме убие.
Добре свирят, нали? - Не. Темпото им куца.
Ти нали искаше пиано? - Какво искаш да кажеш?
Помоли ги да се включиш, ще им стане интересно.
Това не е Бах. - Какво от това?
Благодаря.
Извинете...
Да, разбира се. Искаш ли да посвириш?
Вика те. Хайде, иди. - Ела.
Иди да пробваш. - Не.
Пианист ли си?
Седни. - Умееш ли да свириш джаз?
Не. - Разбира се...
Разбира се, че умее. Той е един от най-добрите.
Не знам да свиря джаз, трябват ми ноти.
Ако не опиташ, няма да разбереш.
Хайде. Свирим във Фа мажор.
Започваме.
Едно, две, три...
Какво ще кажеш?
Ако искаш да се върнем в Барселона
и да опитаме догодина, няма проблеми.
Не. Искам да го направя.
Добре. Ема Малро, Виржини Васкес и Марсел Лабади.
Елате с мен.
Пако
Защо не вдигаш на Пако?
Ще му се обадя утре.
Днес имаше кастинг, нали?
Мисля, че нямаше да бъда добър лекар.
Лиам Каула, Волфганг Абадал, Софи Лапиер.
Аз съм. - Насам.
Готов ли си?
Да вървим.
Благодаря.
Довиждане.
Волфганг Абадал. Твой ред е.
"Волфганг". Големи очаквания.
Защо искате да учите в академия "Грималд"?
Защото искам да стана най-добрият в света.
А по каква причина искате да станете най-добрият?
Защото майка ми би искала това.
Искате ли да започнете отначало?
Волфганг!
Как се казваш? Дай ми ръка. - Оставете ме!
Спокойно. Волфганг! Аз съм баща му!
Всичко е наред. Дай ръка. - Не ме докосвай!
Добре. Какво става? Какво се случи?
Не съм най-добрият. - Погледни ме.
Няма значение. За мен си идеален. - Не съм! Аз се провалих!
Не е вярно. Дай ми ръка. - Не ме докосвай!
Дай ръка! - Не ме пипай!
Добре, няма, но съм до теб.
Всичко е наред. - Аз съм виновен.
Нищо не правя както трябва! - Глупости! Беше много трудно.
Нищо не знаеш! Махай се! - Няма да мръдна оттук.
Само греша, затова ме мразят! - Какво говориш? Погледни ме.
Всичко е наред. - В училище не ме понасят,
мама ме мразеше, ти също.
Затова не пожела да ми бъдеш баща! - Постъпих ужасно.
Но сега съм тук. - Лъжеш!
Дай ми ръка. - Казах ти да не ме пипаш!
Хайде, моля те...
А мама защо ме остави?
Майка ти те обичаше страшно много. - Тогава защо не остана с мен?
Искаше да се грижи за теб, но не можеше.
Майка ти беше невероятна жена. Интелигентна и много чувствителна.
Беше много чувствителна.
Понякога хората като нея страдат повече от другите.
И изпитват болка...
И тази болка...
... се превръща в безкрайна тъга.
Въпреки че често може да бъде преодоляна,
майка ти не успя.
Един ден тя се събуди и този ден беше по-мрачен от обикновено...
И се опита, казвам ти, сигурен съм, че се опита,
но не можеше повече...
И сама посегна на живота си...
Защо го направи? Не ме ли обичаше достатъчно?
Не, обичаше те страшно много.
Просто...
Тя беше болна, Волфганг.
Но не е честно ти да...
Не си виновен.
Никой не е виновен.
Разбираш ли?
Ще ми дадеш ли ръка?
Хайде. Полека.
Волфганг!
Мамо, дойдохме си. Отмениха часа по роботика.
Можеха поне да се обадят.
Волфганг, добре ли си?
Дишай!
Волфганг! Как си, миличък? Как си, мило дете?
Тук си. Хайде у дома!
Матилде, трябва да поговорим. Моля те.
Влизай вкъщи.
Волфганг ми разказа всичко. - Чантата на детето.
Забрави за попечителството. Предполагам, че разбираш защо.
Списък с причини никога повече да не свиря на пиано...
Виж кой е дошъл да те види. - Здравей.
Аз излизам по работа. Оставям те с Миа.
До скоро.
Как си?
Матилде ми каза, че не са те приели в "Грималд".
Няма да стана най-добрият пианист на света.
Няма нищо. По-добре се живее, когато не си най-добрият.
Готов ли си за концерта? - Няма да свиря.
Правя списък с причини да не свиря на пиано.
Излязоха 23 точки. - 23? Може ли да ги видя?
По цял ден правиш списъци с негативни неща,
които не водят доникъде.
Според списъците баща ти греши, а ти правиш всичко идеално.
Трябва да започнеш да разбираш, че не си идеален.
Когато приемеш това, ще разбереш, че и останалият свят не е такъв.
Хрумна ми нещо.
Ами ако опиташ да замениш тези негативни неща с позитивни?
Какви позитивни неща? - Хубави неща за Карлес, например.
Не може да няма.
Заведе ме в Двореца на музиката.
Едно. Друго?
Не отиде на кастинга, за да ме заведе в Париж.
Скочи в реката, за да ме спаси. - Това е много добро.
Държи пианото ми в къщата си.
Сигурен ли си, че повече никога не искаш да свириш на пиано?
Здравейте. - Идваме за пианото.
Може ли? - Сега ли?
Да, г-жа Матилде ни праща. Тя чака отвън.
Да. Влезте. - Благодаря.
Готово. Няма нужда да ни придружавате.
Хайде.
Така. Давай.
Спрете!
Пианото остава! Детето също! Върнете го.
Пианото отива в камиона.
Къде отиваш? Волфганг остава при мен.
Мислиш ли, че ще получиш попечителство?
Ти не си много по-добра. И двамата не сме идеални.
Какво искаш да кажеш? - Как е открил майка си?
Той говори с мен. И не умее да лъже.
Знаеш ли какво означава това?
Защо не ми каза? - Не знам какво е видял.
Не сме говорили за това.
Това е проблемът - че не се говори за нищо.
Травмиран е, разбери. - Но има нужда да забрави всичко.
Не! Има нужда да разбере какво се е случило,
да бъдем искрени с него.
От това има нужда.
Чуй ме, Карлес, почакай за момент. Стой!
Госпожо, какво да правим с пианото?
Ето. Благодаря.
Здравей. Къде е Волфганг?
В трапезарията.
Оставям ви.
Много добре направи, че дойде.
Благодаря. - Довиждане.
Когато майка ти се свърза с мен,
изпитах нещо като шок
и й казах, че трябва да помисля,
но веднага след това се съгласих,
защото всъщност...
Майка ти ми даваше втори шанс.
Никога не бях си представял, че ще имам син, който е толкова...
Толкова необикновен...
И нямам намерение да си тръгна.
Когато майка ти почина, се опитах да ти обясня истината.
Но беше много трудно...
Всички сте ме лъгали. - Не.
Нямах думи, за да...
Как да обясниш на едно дете, че майка му вече не иска да живее?
Исках само да те защитя.
И ти ли мислиш, че е било по-добре да не ми казвате истината?
Винаги е по-добре да се казва истината.
Просто понякога възрастните не сме готови за това.
Обичам те, Волфганг.
Направих най-доброто, което можах.
Ти си нашето малко чудо.
Бабо, "малко чудо" е оксиморон.
Да, а оксимороните са абсурдни.
Следващият е Волфганг.
Слава богу!
Кога ще свири нашият Моцарт? - Какво правиш тук?
Това хлапе е златна мина.
Връзката с клиентите се гради ежедневно.
Трябва да си там от самото начало, както когато се излюпва пиленце.
А сега ученикът от шести клас Волфганг Абадал
ще изпълни на пиано вариациите на Моцарт.
Какво му става сега?
Не знам...
Тази не я знам.
Аз я знам.
Може би не всичко е загубено. Обадиха ми се за филма на Байона.
Пратили са им списък с десет причини да ти дадат още един шанс.
Какъв списък? - Не знам. Но този път се стегни.
Това дете ще ме направи богат!
"Хирургът на фронта". 24-3, първи дубъл.
Начало!
Това е касапница!
Давайте! - Да тръгваме, Рикардо.
Съжалявам, Сара, имам работа.
Ти върви, самолетът излита след 15 минути.
Може би ще се срещнем отново.
Стоп.
Как беше? - Връщаме се към първи дубъл.
Ще направим още един дубъл. Прави по-големи паузи.
Виждаш я за последен път. - Между изреченията ли? Добре.
Как мина? Може би бих могъл да викам по-силно.
Нали съм между живота и смъртта... - Идеално е.
Човекът на носилката е мъртъв.
Ще покриеш лицето му. - Не!
Превод КАТИ БОБЕВА
Филмът е обработен в ДОЛИ МЕДИЯ СТУДИО