Downloaded from YTS.BZ
Official YIFY movies site: YTS.BZ
Se opravičujem.
Wolfgang, dragi, tukaj si.
Čudovito igraš, a ne veva, kdo so ti ljudje.
Pojdiva.
Ne moreš tako odtavati.
Iskala sem te.
Hvala.
Moje sožalje, Matilde. -Hvala.
Veliko ljudi je prišlo.
Wolfgang, dragi, sedi sem.
Poslušaj.
Moram govoriti s tistimi, ki to vodijo.
Počakaj me tukaj, velja?
Si v redu?
V redu.
Zdravo, Joana.
Zdravo, kako si? -Držim se.
In otrok?
UDELEŽENCI POGREBA ŽIVIH: 63
Živjo, fant. Kako si?
Veš, da dobri ljudje, ki umrejo, postanejo zvezde?
Torej, ko boš nocoj gledal v nebo,
bo ena teh zvezd tvoja mama.
Varovala te bo. -Mama še ni mrtva.
Prosim? -Če upoštevamo,
da kožne celice potrebujejo 24 ur, da odmrejo,
in to, da je moja mama umrla
pred natanko 22 urami, 12 minutami in 15 sekundami,
se ena osmina nje še vedno bori za življenje.
Vzameva samo pomembne stvari, zato premisli.
Naslednji teden bo tovornjak prišel po vse ostalo.
Klavir.
Če ga lahko daš v torbo, lahko.
Pojdi v svojo sobo.
Samo pomembne stvari!
Babica, zakaj je mama študirala klavir v Parizu?
Zakaj? Bila je mlada. Hotela je iz Barcelone,
tam pa je odlična šola. -Akademija Grimald.
Tudi jaz želim tja. -Wolfgang, otrok si še.
Počakaj še kakšno leto,
prav? -Študirati klavir tam
je kot študirati biotehnologijo na MIT-u.
Mama bi bila srečna, če bi študiral tam.
Poslušaj.
Morava se pogovoriti.
Tvoje mame ni več in prišlo bo do resnih sprememb.
Nepričakovanih. A ne nujno slabih.
Če niso slabe, so dobre. -Da.
Tvoja mama je hotela najboljše zate
in se odločila, da je edina možnost ... -To je oksimoron.
Kaj? -"Edina možnost" je oksimoron.
Dve nasprotni besedi v stavku, ki tvorita nov pomen.
Čudovito, dragi.
Torej, tvoja mama ... -Kot "žalostna radost",
in "tekoči plin".
To je absurd.
Oksimoroni so absurdni, velja.
Torej ... -"Živi mrtvec".
"Malo od vsega". -Wolfgang!
Želim ti povedati,
da se seliš k očetu.
Čez nekaj tednov.
Vem, da tega nisi pričakoval.
Verjemi mi, tudi jaz sem presenečena.
K mojemu očetu? -Da.
Ime mu je Carles. Čeprav ga ne poznaš ...
Ampak jaz nimam očeta.
Nič hudega, vrniva se na 81. takt.
Samo nadaljuj.
E, D.
V redu.
Bravo, Wolfgang, za danes sva končala.
V redu je, to je bilo malo težje.
To je normalno. Glasba ni matematika.
Polna je čustev. Če si žalosten, utrujen ali jezen,
ljudje to občutijo, in to je v redu.
Wolfgang, ne skrbi.
Ne bom živela daleč stran. Pogosto te bom obiskovala.
Vsako nedeljo boš kosil pri meni.
Pripravljala ti bom tvoj jogurt.
Še vedno bova imela ure tukaj.
Ob torkih in četrtkih. Je tako?
Vse bo v redu.
Do naslednjega tedna?
Bravo, fant. Adijo.
Pospremila te bom.
Kakšen je bil?
Živčen. -V redu.
Potrebuje čas. To je popolna sprememba njegove rutine.
Ogromen izziv.
Ne vem, ali je to pametno.
To je Ingridina želja. -Da.
Dobro mu bo dela očetovska figura.
In ti boš tukaj, Matilde.
Ne vem.
Dobro nam je bilo!
Zakaj je Ingrid želela to?
Ubogi otrok. To ga bo potisnilo čez rob.
Ne! Videla boš, da ni tako grozno.
Tudi ti zdaj potrebuješ počitek po vsem tem.
Pazi nase.
Ne vem ... -Kaj pa!
Poskusili bomo.
Upam, da imaš prav.
Videla boš, da imam.
Hvala.
Kje je ta rob?
Kateri rob? -Čez katerega sem potisnjen.
"Ubogi otrok. To ga bo potisnilo čez rob."
Niso vse besede dobesedne.
Rekla si, da bom padel čez rob.
Tako se reče! Spomni se reka:
"Umiram od želje." To ne pomeni, da umiraš.
Zame že. -To sva že večkrat obdelala.
Še vedno ne razumem, zakaj si rekla, da bom padel čez rob!
Kje je ta rob?
Pameten si, a ti moram vse razlagati.
Ne prisluškuj odraslim, ko ...
Tukaj je, pod mizo.
Noče priti ven? -Ne.
Matilde, morda zdaj ni primerno.
Takšne stvari je najbolje narediti brez hitenja.
Lahko pridem kakšen drug dan. -Nikoli ne bo primerno.
Wolfgang, pridi! Carles te želi spoznati.
Hej, se igraš skrivalnice tam spodaj?
Wolfgang, ne otežuj tega.
Pridi ven, ko boš želel. Prinesel sem ti darilo.
Pridi, hrbet me že boli.
Bom jaz.
Živjo. No, želiš to ali ne?
Babica pravi, da ti bo všeč.
Rekla si mi, da ima rad lego kocke.
Z njimi se je igral, ko je imel dve leti.
Zdaj gradi model Mednarodne vesoljske postaje.
Na srečo nisem vrgel računa stran.
Lahko vzameva kaj, kar imaš rad.
Daj no, Wolfgang. Dovolj!
Živel boš s Carlesom.
Jasno? -Ne.
Pa boš moral.
Zakaj?
Mama je tako želela.
Daj no, pridi.
Zdravo, Wolfgang. Jaz sem Carles.
Moram živeti s tem človekom?
So otroški sedeži dragi?
Niso dragi, obvezni so.
Oportunisti. Danes bova kupila enega.
Wolfgang, lahko si ga izbereš.
Moj menedžer. Oprosti, mora biti pomembno.
Gre za projekt.
Še vedno igraš? -Seveda.
Paco! Paquito, kaj je novega?
Pizdun, kje si? -Ne, Paco.
Nisem sam. No, kaj pravijo?
Povej mi dobro novico.
Hočeš, da ti povem?
Ja, kaj pravijo? -Da si najboljši, jebenti!
Paco, ne pretiravaj. Poznam te.
Dobesedno so rekli: "Tip je najboljši, jebenti."
"Ampak režiser bi raje Carlosa Cuevasa."
Če ne bi bilo njega, bi bila vloga tvoja.
Tako so mi rekli.
Prekleti Cuevas.
Vse dobi. Prasec ima srečo.
Vsako vlogo zgrabi.
Paco, poslušaj, trenutno sem z ... Vozim.
Prav, drži se. -Se slišiva.
Vse je v redu.
Mirna soseska. Prijatelji so mi ga oddali pred dvema letoma.
Dogovorili smo se. Veš, ne videti tako,
ampak to je stanovanje, ki se ne prodaja. Čudovito je.
Stanovanja v Eixamplu so običajno zelo siva,
a ko prideš sem, vprašaš: "Kaj za vraga se tu dogaja?"
In zdaj sledi najboljši del.
Vstopita.
Zasebni vrt. Ljubko, kajne?
Malo je neurejen. -Res?
Morda malo, a lahko se igra z žogo.
Igrala se bova tukaj, prav?
Ne maram športa.
To je moje stanovanje. In tvoje, Wolfgang.
Da, "Hospic".
Moj prvi film. Bil sem nominiran za najboljšega stranskega igralca.
Spomnim se. Pred nekaj leti, kajne?
Si dobil nagrado?
Nisem, to je loterija. Vse je politika.
Ena stvar potegne za sabo drugo. Zdaj sem v TV seriji.
Kako boš z otrokom? -Z lahkoto.
Rekel sem jim, spremenili mi bodo urnik.
Če pride do težav, si bom nekaj izmislil.
Kje je moja soba?
Tukaj. Nočeš videti celega stanovanja?
Ni potrebe.
Nekaterih stvari ni,
ampak uredil sem jo po tvoji stari sobi.
Živjo, Wolfgang. -Počakaj ...
Dobro je šlo, kajne?
Vozil ga boš k meni ob torkih in četrtkih
na ure z Mio, k psihologinji in učiteljici klavirja.
Ojoj, dve v eni?
Greš? -Da.
Počakaj, nočeš večerjati? Lahko bi gledala film, igrala Uno?
Moraš biti sam z njim.
Boš zmogel? Ali potrebuješ še 10 let? Adijo.
Adijo.
Kako si? Potrebuješ kaj?
Ojoj!
Zelo si urejen, kajne?
Imaš celo prenosnik.
"Seznam neumnosti:
dremanje, branje romanov, objemanje, poljubljanje ..."
Joj, da. Oprosti. Ne smem ti kar tako jemati stvari.
Hudo, ne?
Tisto.
Naredil sem ti Mlečno cesto.
Ne izgleda kot Mlečna cesta.
No, poslušaj ...
Ljudje pod sto let tega ne razumejo.
Prosim? Kaj to pomeni?
Želim večerjati. -Želiš večerjati?
Zdaj? Ampak ura je šele 18.
Tako sem večerjal z mamo.
Lahko večerjava, seveda. Tako, imam ...
Testenine.
Z omakami. Imam veliko omak. Lahko izbereš najljubšo.
Danes je torek.
Ob torkih jem zelenjavno lazanjo.
Zelenjavno lazanjo?
Dobro, imam tudi to ...
Tukaj je! Ocene pravijo, da je to najboljša lazanja v Barceloni!
Nekega dne jo lahko poskusiva pripraviti tudi sama.
Moj lik v seriji je kuhar.
Dobro, pripravlja sendviče in "tapase", ampak ...
Kaj je? -Nisem več lačen.
Ampak torek je. To si hotel.
V redu je, če nisi lačen.
Ta ...
V redu je.
To je normalno. Zdaj je res težko obdobje.
To, kar se je zgodilo s tvojo mamo in najina denarna situacija ...
Tako.
Potruditi se morava in živeti skupaj.
Želim nazaj v svoj dom.
V redu.
To je zdaj tvoj dom.
Ni.
Vem, da še ni, ampak počasi ...
Nočem živeti tukaj s tabo.
Ne znaš kuhati, preklinjaš in tvoja služba je smešna.
Zakaj je mama hotela, da živim z osebo pod sto leti?
Kaj pomeni "pod sto leti"?
SEZNAM NEUMNOSTI
OČE
MAMINI POSNETKI
MAMINA VAJA
"V glavi imam prah"
"Ostanke svoje žalosti"
"In ne morem narediti koraka"
"Na kavču se borim"
"On vse vpija in se duši"
"Ne morem se premakniti"
"Samo genij to zmore"
"Zdravila ni"
"To je balet tišine"
"Utapljam se v senci"
Sedi.
"In potem si prišel ti"
"In osvetlil vse"
"Tako naraven"
"In osvetlil si vse"
AKADEMIJA GRIMALD
GLASBENA AKADEMIJA GRIMALD
Moj klavir.
V babičini hiši je.
Potrebujem ga za vajo.
Vem. Vadiš ob torkih in četrtkih z Mio pri babici.
Ne, potrebujem ga zdaj.
Samo trenutek, kaj delaš? Kam greš?
Ponj! -Ne moreš sam!
Poklicati morava selitveno podjetje.
Potrebujem ga! -Ampak ...
Zdaj! -Prepozno je.
Ne dotikaj se me! -V redu!
Dve, tri, pet, sedem. -Kaj delaš?
Hej, poglej me!
Prinesel ti bom klavir, v redu?
Hej! Prinesel bom klavir, velja?
Grem ponj. -Triinpetdeset, devetinpetdeset.
V redu je.
Vse je v redu.
Zavij.
Zdaj pa naravnost. Previdno!
Si v redu?
Si, moj konec je težji. -Lahko bi igral flavto.
Ustavi se.
Odpri pokrov.
To? -To.
Tako.
Da.
In ta. -In ta?
Nič ne bo ostalo.
Ni slabo.
Klavir vedno polepša hišo.
To ni dobro mesto.
Premaknita ga ...
Tja.
Tja?
Daj, Paco.
Ne, mora biti tam. Note odmevajo.
Dobro se sliši.
Nimaš posluha.
Mora biti ...
Tukaj. -Ne.
Ne more, ne bova videla televizorja.
In?
Odlično.
Odlično? Odlično.
V redu, pojdi spat.
Ne, grem po note.
Ne, pozno je.
Prinesi mi pivo.
Res imam rad opero, ampak sina ne bi poimenoval Pavarotti.
Bila je nora na klavir.
Če bi jo le slišal igrati!
Res žalostno.
Skrij to, da ne vidi.
Vse se je spremenilo, jebenti.
Zdaj si oče.
Veš, kaj mi je rekel? -Kaj?
Da sem manj kot sto.
Manj kot sto? Kaj to pomeni?
Da sem neumen, na kratko.
Ko sem rekel, da ne bom prinesel klavirja, joj ...
Od živčnosti je začel izgovarjati naključne številke.
Številke? Telefonske številke?
Ne.
Ne vem, kakšne številke.
Praštevila, bi rekel. Mislim, da se je tako pomiril.
Moji otroci gledajo Netflix.
Ni kot drugi otroci.
Ima ASD, veš?
Aspergerjev sindrom. Avtist je.
ASD, ADHD, OKP ...
Danes ima vsak otrok diagnozo.
Dobro, ima Aspergerja,
a kako boš pojasnil, da se doslej nisi zmenil zanj?
Ni tako. -No ...
Ne, Paco. Ingrid je hotela tako.
Bil sem mlad fant.
Tudi jaz sem pri teh letih dobil sina.
Ti si ti, jaz pa sem jaz.
Res je.
Nisem bil pripravljen. Zdaj je drugače.
Ingrid me je poklicala. Pogovarjala sva se po več letih.
Oče sem mu. Tako mora biti, ne gre drugače.
V redu. -Itak.
Povej to Amadeusu. Gotovo bo vse razumel.
Bedak.
Zamujam, morava iti.
Upam, da moji otroci spijo.
Res si oče leta!
Bomo videli.
Poslušaj, Bayona išče igralce za nov film.
Bayona? Paco, zdaj mi to poveš?
Išče posnetke igralcev v 30-ih.
Mnoge ženske mi pravijo, da sem videti mlajši.
Verjamem.
Do jutri potrebujejo posnetek. -Ne!
Peljem malega v šolo in snemam serijo.
Če ne moreš, ne moreš. Ampak to je Bayona.
Lahko sem njegov menedžer.
Uredil bom, da nastopa na "šovu talentov".
Joj, prestrašil si me! Si že buden?
Zamudila bova v šolo. Začne se ob 8.30.
Se ne začne ob devetih, kot vsaka druga?
Moja ne.
Babica mi tega ni povedala.
Ne piješ kave, kajne?
Res uživaš! Oče ti je kupil čokoladico.
V šoli mojega sina dovolijo samo riževe kekse brez sladkorja.
On ni moj oče.
Ta ... -Prosim?
Ni moj oče. -Hej ...
Včeraj sem ga spoznal. -Ni res.
Torej, je, vendar ...
Moram živeti z njim. Ne zna kuhati.
Pozno vstaja. -Tu izstopiva!
Greva. Pozdravi teto.
In igralec je!
Opustili smo model integracije in prešli na model inkluzije.
Niso učenci tisti, ki se prilagajajo izobraževalnemu sistemu.
Mi se prilagajamo raznolikosti naših učencev.
Moramo razumeti potrebe posebnih učencev, kot je Wolfgang,
da bi jih lahko zadovoljili.
Poleg inteligence, navdušenja in strasti,
poučevanje zahteva empatijo, ustvarjalnost in potrpežljivost.
Precej visoki so. Kot košarkarji.
Seveda. Preskočil je dva razreda.
Da, seveda, toda ...
Kar se tiče inteligenčnega količnika, test je pokazal 152.
Vi in jaz verjetno nimava več kot 95 ali 100.
Wolfgang je intelektualno nad svojimi sošolci,
a ga čaka še veliko dela na čustveni in družbeni ravni.
Nadarjen učenec z avtizmom je izziv tako za učitelje kot za družino.
Zato je pomembno, da vsi to situacijo obravnavamo enako
in uskladimo delo doma in v šoli.
Živjo, sem Carles Gomis.
Prihajam iz Barcelone in upam ...
Živjo, Carles.
Več dni se nisva videla. -Res je.
Morali bi napisati več skupnih prizorov za naju.
Da.
Upam, da ne bova delala dolgo. Moram pobrati sina v šoli.
Si oče? -Da.
Od kdaj? -Že 10 let.
Vau!
Nisem vedela, da imaš sina.
Si ga skrival v kleti? -Ne.
Življenje je polno presenečenj. Res je zapleteno, veš?
Je nadarjen otrok.
Vau. -Vendar ni lahko.
Soočenje s tem je zelo ...
Zato ne govorim o tem.
Ampak čudno je, da tega nisi nikoli omenil.
Res? -Konec, Patri.
Hvala, Carol. -Se vidiva.
Imam avdicijo za nov Pascualov film.
Oh, čestitam! -Da.
Pascual? Še vedno snema filme?
Nima že 150 let?
Presrečna sem. Filmi so precej drugačni od televizije.
Začenši z ritmom ... -Ritem, da.
Scenariji so odlični. -Tako je.
Pascual je najboljši. Čudovito je delati z njim.
In ti? Delaš na čem?
Da. -Res?
Seveda, seveda ...
Sredi pogajanj sem. Projekt je vrhunski.
Ne smem ničesar reči. -Počakaj.
Velja.
Da? Samo trenutek.
Moram iti. Lahko se kmalu srečava in ...
Povedal mi boš vse o projektu. -Velja.
In o novem sinu.
Velja. -Dobro.
Adijo. -Adijo.
Živjo, Carol.
Dobro jutro, Félix. Kot vedno? -Da. Hvala, Pere.
Prinesi za mizo. -Takoj.
Carmina.
Morava se pogovoriti.
V redu, rez. -Rez!
Oprosti, jaz sem bil na vrsti. -Kaj se dogaja?
Ne vem, kaj mi je danes.
Nisi bil na vrsti?
Jaz samo poslušam in jokam. Ti imaš monolog.
Dajte mi scenarij! -Tu je!
Ramoneda, veš ali ne?
Ne trati našega časa. Imamo šest prizorov.
Brez očal ne vidim brati.
Tiho! -Siliš me
v 10 prizorov na dan. Ne zmorem! -Dafnise.
Da? -Samo trenutek.
Kako dolgo bo še trajalo?
Snemanje? -Da.
Vprašaj, Ramoneda. Vsaj dve uri.
Dve? Ne, moram iti. Moram pobrati sina, veš?
V šoli.
In kaj naj naredim? -No, lahko bi ...
Lahko bi najprej posneli moje prizore.
Tako bi ... -Jasno.
Tako.
Veš kaj, Carles?
Moram posneti Ramonedov monolog,
v katerem pove Carmini, da morata prekiniti,
ker je ona morda njegova sestra. -Vem, ampak ...
Videl si, da Ramoneda ne zna besedila.
Imam večje težave od tebe!
Da, ampak ... -Pojdi.
Kaj?
Moja sestra? Zdaj mi to poveste?
Dvakrat starejši sem od nje!
Kdo je to napisal?
Oprostite! Bil sem na snemanju in me niso spustili prej!
Kako si, Wolfgang? Oprosti, ne bo se ponovilo.
Vsakomur se zgodi. -Hvala vam.
Imeli smo prvo vajo za zaključni festival.
Aja? -Ojoj!
Wolfgang je odličen pianist. -Da, smo družina umetnikov.
Počakaj! -Adijo, Wolfgang.
Hvala še enkrat.
Žal mi je, da sem zamudil.
Ampak ni tako hudo.
Ko bi le vedel, kolikokrat je zamudil moj oče!
Nikoli. Veš, zakaj?
Nikoli ni prišel pome. Ne dramatizirajva.
CARLOS CUEVAS "ŠE KAKŠNO MINUTO VEČ"
POSNETKI MAME
PLAŽA
Poglej!
Tam je nota.
In še ena! Vidiš?
Osminka.
Mama, to so oblaki.
Prosim? To je simfonija!
Kam greš? -V morje, pridi!
Mama, počakaj!
NOVO E-POŠTNO SPOROČILO AKADEMIJA GRIMALD
ČESTITAMO, IZBRANI STE
ZA NASTOP NA SPREJEMNEM IZPITU
NA AKADEMIJI GRIMALD, KI BO POTEKAL
V PARIZU, 10. JUNIJA OB 10. URI.
IZPIT NA AKADEMIJI GRIMALD
SEZNAM CARLESOVIH DOLGOČASNIH PREDLOGOV:
GLEDALIŠČE, NOGOMET, KOLESARJENJE
LETI: BARCELONA - PARIZ
No, se vidiva. -Se vidiva.
Paco, reci?
Za film?
Všeč jim je bilo?
Da, kadarkoli želijo!
Kako bi to lahko naredila? Da, super.
Pošlji mi scenarij, da se pripravim.
So ti povedali, kdaj?
Da.
Da, verjamem.
Moram organizirati vse z malim, ampak to je popolno.
Paco, več kot pripravljen sem.
V redu, stari. Se slišiva.
To je gotovo Mia.
Živjo, Wolfgang.
Pustil vaju bom. Imam svoje delo.
Avdicija.
Zaupno je in zato ...
Želim vaditi Bacha.
Aja, si že začel. Pa poglejva ...
Kako je v šoli? -Dolgočasno.
Otroci iz razreda govorijo neumnosti.
Kolikokrat sva ponovila, da moraš biti empatičen?
Učiteljica glasbe mi je čestitala.
Odlično.
Namenoma sem igral slabo
in rekla mi je, da še nikoli ni slišala tako čudovite izvedbe.
V redu.
Kako je s Carlesom?
Veš, da se več sto otrok na leto poskuša vpisati na Akademijo Grimald?
Sprejmejo jih le 10.
Moja mama jo je obiskovala.
Zakaj ni postala profesionalna pianistka?
Bila je zelo dobra.
Včasih ni stvar v veščini, ampak v pravem trenutku.
Želim biti tako dober kot ona. Ali boljši.
BUČKINA JUHA
Deset gramov masla, 40 gramov sira in dve bučki.
Kaj kuhar Carles Gomis pripravlja danes?
Oh, Mia! Sta končala? -Da, v sobi je.
Če želiš ostati, bosta za večerjo bučkina juha in omleta.
To jeva ob četrtkih.
Za Wolfganga je rutina zelo pomembna.
Kako si ti? -Super, res.
Počasi se spoznavava.
Imam občutek, da je bil nekoliko živčen.
Se pogovarjata? -Da.
In to pogosto.
O čem? -O njegovi materi in njeni smrti.
Da, tudi o tem. Seveda.
Misliš, da morava ponovno o tem?
Carles, otroci morajo razumeti in poimenovati stvari, ki jih prizadenejo.
Razumem, da je za Matilde težko govoriti o smrti hčere,
zato sem mislila, da bi ti kot oče ...
Seveda, govorila bova o Ingrid. Vzeto na znanje.
Travme morajo priti na dan, da jih je mogoče premagati.
Wolfgang to potrebuje, da bo lahko nadaljeval življenje
na zdrav in miren način.
Večerja se ti je prosmodila.
Prekletvo! Hvala, Mia.
Se vidiva v torek. -Velja.
Wolfgang, spiš?
Neumno je vprašati nekoga, ali spi, če spi.
Morda se po tem
lahko spet srečava.
Ojej.
Kaj je? -Odlično.
Zadel si. -Res?
Prisežem. Vloga je tvoja.
Naj popravim drugi del?
Nikakor.
Drugi del je popoln, verjemi mi.
Res? -Da.
Super. Hvala, Patri. Zelo si mi pomagala.
Še nekaj. -Seveda, povej.
Lahko bi me povabil na kozarec vina.
SEZNAM STVARI POTREBNIH ZA POTOVANJE Z VLAKOM V PARIZ:
VODNIK PO PARIZU, BACHOVA SKLADBA, SLUŠALKE, ŽELEZNIŠKA VOZOVNICA
OD: BARCELONA DO: PARIZ
VOZOVNICE IN URNIK
EN POTNIK, PARIZ
NADALJUJ NA PLAČILO
PLAČILO S KREDITNO KARTICO
Spi. Če boš kričala, se bo zbudil.
Tiho bom.
V redu je, če spi. -Je v redu?
No, prav!
Wolfgang!
Joj, Wolfgang!
To je Patricia.
Moja prijateljica.
Sta imela spolni odnos? -Ne.
Ne, torej ... Vadiva za prizor.
Nov scenarij. -Da.
Si ejakuliral? -Kaj?
Redna spolna aktivnost
spodbuja nevrogenezo. -Jasno, ampak ...
Kot tudi kognitivne funkcije. Zato sprašujem, ali si ejakuliral.
Ne, nisem še. -Ni.
Potem pa nadaljuj, potrebuješ to.
Sovražim plažo.
Zabavala se bova.
Polna je hrupa, letečih predmetov in otrok.
Tudi ti si otrok, ne pozabi.
Vem! Poslušajva glasbo.
Nimam Mozarta in podobno, a našla bova nekaj, kar ti je všeč.
Dobro je, da spoznaš tudi moj okus.
Pazi! -Saj pazim.
Iščem ...
Glej! Vem, kaj bom predvajal.
Na tej je pesem, ki me vrača v preteklost.
Videl boš, všeč ti bo.
Poslušaj.
Slišiš kitaro? Počasi.
Morda ti ne bo všeč takoj, a poslušaj.
Drži volan! To je nevarno!
No, prav!
Poslušaj zdaj!
Imajo tudi klavir, slišiš?
Dva akorda, ampak ... Počakaj.
Poslušaj.
Ni mi všeč!
Sem vedel, da ti bo všeč!
Ni mi všeč!
Občutljiv sem na zvoke, preglasno je!
Poslušaj zdaj! -Kje so?
Kje so?
Odlična pesem!
Pozabil sem slušalke!
Tvoja mama je imela rada to pesem.
Kaj? Moja mama?
Ne, ne, ne! Ugasni!
Dovolj! Dve, tri, pet, sedem.
Enajst, trinajst, sedemnajst, devetnajst ...
Ugasnil bom!
Enaindvajset ... -Hej, v redu je.
Dobro? Vse je v redu. -Triinpetdeset, devetinpetdeset ...
V redu je.
Se počutiš bolje?
Ja.
Iščeš oblike na nebu?
Ne.
Mama je videla note v oblakih.
Našla je celo simfonijo.
Vem.
In ti? Vidiš tudi ti kaj?
Ne.
Vidim samo oblake.
Tudi jaz.
Ne, počakaj! Tam je želva, vidiš?
Oblak zgoraj je oklep. Vidiš?
To ni želva. -Kako ni? Poglej.
Oklep, rep in noge. Vidiš?
To ni želva! -Je. Koliko si jih videl v življenju?
Hej!
No, jaz jo vidim.
Wolfgang, si prepričan, da se nočeš kopati?
Si videl Paua in Ono?
Greš z njima? -Ne.
Pustita ga. Če noče, noče.
Vroče mu bo. -Ne bo.
Ko bo njegov oče postal zvezda
in ga odpeljal na Sejšele, se bo kopal. Kajne, prijatelj?
Jaz bi se kopal. Greš z mano?
Dobro, grem. -Super.
Kaj bereš? -Nič.
Pokaži. -Ne bom, umazala jo bosta.
Ne stopaj na mojo brisačo!
Zdaj! -Da!
Pustita me! -Otroci, ne divjajte!
V redu je, gremo se igrati. -Ne!
Počakajta! -Naj ga zmočita, zabaval se bo.
Ena, dve, tri! -Ne!
Wolfgang!
Si v redu?
Kaj se je zgodilo? -Carles, je v redu?
Kako si? Se počutiš bolje?
Želim k babici.
Šah!
Ubil sem ti kraljico. Nisi zbrana.
Prav imaš, nisem. -Varuj kralja, a pazi na trdnjavo.
Kako je s Carlesom?
Ne zna igrati šaha. -Nisem te vprašala tega.
Ne zna kuhati. Ne pospravlja postelje.
Nevarno vozi.
Oddaja zvoke med spolnim odnosom in vedno zamuja.
Ti si na vrsti.
Si v redu?
Danes sem se skoraj utopil.
Prosim? -V redu je, babica.
Kmalu se bom umaknil od njega.
Šel bom na sprejemni izpit na Grimald
in postal najboljši pianist.
Šah-mat! Rekel sem ti, da pazi na trdnjavo.
Oprostite, je Carles Gomis tukaj?
Gomis? Tam je. -Hvala.
Tišina, prosim!
Samo trenutek.
Vsi na svoje položaje, začnemo.
Od kod pa ti? -Se je otrok utapljal?
Kaj se dogaja? -Samo igrali so se.
Resno? -Dve minuti!
Moj vnuk mi pove vse. Ne zna lagati.
Nisi rekla, da ne zna plavati. -Zna!
Res? -Od malega!
No, bilo je zelo čudno.
Ne, ti si čuden.
Sta govorila o smrti njegove matere?
Otrok je, ni potrebe dajati sol na rano.
Carles, na položaj. -Tukaj sem!
O travmi je treba govoriti, Matilde.
Otroci morajo biti vedri. Življenje mora biti zdravo in srečno.
O čem govoriš? -Vprašaj Mio!
To je rekla, le nekoliko drugače.
Najbolje poznam Wolfganga. Nimava se o čem pogovarjati.
Že tako mu je težko.
Le kako si bil všeč moji hčeri?
Oče sem mu. -Res? Zdaj si mu oče?
Zdaj?
Carles! Na položaj, prosim. -Že grem.
Na svidenje, Matilde, in hvala za podporo.
Carles, nisi oče samo zato, ker imaš sina!
To si moraš zaslužiti.
V redu, snemamo.
Gremo.
Hej, si v redu?
Imam presenečenje. -Ne maram presenečenj.
Še posebno ne tvojih.
Razumem. Nič več zvijač.
Ampak to ti bo gotovo všeč.
Greva!
Kam greva?
Ima samo 17 let,
pri petih letih se je vpisala na Moskovski konservatorij.
Res?
Glej, Beethovenova sonata številka 26!
Doma koncert Claudija Arraua na Dunaju na CD-ju.
Z mamo sva ga poslušala stokrat.
Zdaj je 20.10. Piše, da se program začne ob 20. uri.
Ah, vedno zamujajo.
Moralo bi se začeti ob 20. uri, če tako piše.
Poslušaj, nemir, ki ga zdaj čutiš v želodcu,
je le tvoja želja, da se nekaj začne.
Ne maram tega.
Glej, začenja se.
In? Si se zabaval?
O, ja! -Kaj ti je bilo najbolj všeč?
Kontrola tempa, način, kako se giblje,
spretnost v rokah. -Ja, tudi meni.
To lahko ponoviva, kadar koli želiš.
Kaj je?
Veš, da želim študirati na Akademiji Grimald.
Vem.
No, sprejemni izpit je ...
Samo trenutek.
Paco, reci.
V ponedeljek.
Jutri ob petih? Paco, jutri je sobota.
Ne, ne, ne. Lahko, samo ...
Šel bom, kamor koli hočejo. Res.
POT V PARIZ
IZPIT NA AKADEMIJI GRIMALD
ODHOD: BARCELONA PRIHOD: PARIZ
Wolfgang!
Si pripravljen?
Kaj si delal? -Nič.
Greva k babici. Poberem te po avdiciji.
Nočem. Ostal bom tukaj.
Sam? -Ja.
Seveda. Naj ti pustim še ključ?
Ja. -Ne moreš nikamor sam.
Nimam časa, greva. -Ne grem!
Kaj ti je? -Nočem iti!
Govorila sva o tem. -Ne grem!
Ne začenjaj s številkami, v redu?
Greš z mano, v redu?
Daj, vzemi torbo. Hitro!
Zakaj tako hitiva? -Zamujam.
Avdicija je za pomembno vlogo in moram biti tam. Pohitiva.
Za katero vlogo?
Vlogo zdravnika.
Ničesar ne veš o medicini.
Ni mi treba vedeti, igralec sem.
Igram po scenariju.
To je to. Pojdiva čez.
Rdeča je, ne grem. Povozili naju bodo.
Ni avtov.
Rdeča je. -Nikjer ni nikogar!
Rdeča je.
Tudi prav. Potem pa jutri ob štirih.
Velja.
V redu.
Dobro.
Dober dan, jaz sem Carles Gomis.
Zamujam 10 minut, nekaj je žal prišlo vmes.
Zdaj vas bodo poklicali. -Kaj je prišlo vmes? Nič.
Greva. Sedi sem.
Jaz bom šel noter, ti pa boš nekaj časa sam tukaj.
Dobro, s tistim fantom. Medtem lahko ...
Lahko delaš nalogo. Imaš jo, kajne?
Nimam je. -Tudi prav.
Carles Gomis? -Da.
Pridite, prosim.
Zaželi mi srečo.
Kako ste? -Dobro.
Pustite stvari tukaj.
V redu! Odlično, Carles.
Super.
Da? Ste prepričani? -Da.
To je tisto, kar iščemo. Kombinacija grobega in nežnega moškega.
Vi to imate. -Da, pogosto mi to rečejo.
No, veseli me, da vam je všeč.
Mi smo zadovoljni, zdaj vas mora še Bayona spoznati.
Ne ujamemo vedno tistega, kar si je zamislil.
Če želi, da pripravim drug tekst ...
Ne, brez skrbi. Vse je v redu. Prišel bo v ponedeljek.
Spoznal bo vas in druga dva kandidata.
In to je to. -Torej čez dva dni?
Tako je, moramo biti hitri.
V redu? Ste prosti?
Da, prost sem. Seveda!
Oprostite, ste videli mojega sina?
Otroka, s katerim sem prišel?
Morda je na stranišču.
V redu, hvala.
Wolfgang?
Končal sem, lahko greva.
Carles!
Živjo, Carles.
Tudi ti si tukaj? -Da.
Bayonov film? -Da.
Super, kajne? Ga poznaš?
Ne. -Genij je. Jutri večerjam z njim.
Oprosti, iščem sina.
Katerega sina?
Nič, oprosti!
Adijo in srečno! -Adijo!
Samo trenutek!
Wolfgang!
Oprostite, ste videli fanta?
Ime mu je Wolfgang.
Wolfgang? Kot Mozartu? -Da.
Kaj se dogaja? -Bil sem tukaj s sinom,
ki je izginil. -Da ni odšel?
Z mamo morda? -Nima mame.
Ubogi otrok. Nima mame.
Gotovo je bil na telefonu in ni pazil na sina.
Nisem, gospa! Bil sem na avdiciji za film.
Je gledal film? -Katerega? O Mozartu?
"Amadeus". Salieri je bil negativnež.
Gledal ga je na telefonu. -Nisem, gospa!
Wolfgang!
Vozovnico, prosim.
Izvolite.
Zdravo.
Izvolite. -Dober dan.
Dober dan.
Hvala. -Izvolite.
Živjo, gospod.
Potuješ sam? -Da.
Kaj boš sam v Parizu?
Vpisal se bom na najboljšo glasbeno akademijo na svetu.
Odlično. Jaz igram harmoniko.
Kje je tvoja mama?
Ni je tukaj.
Ne? Dobro, kaj pa oče?
Nimam očeta.
V redu. S kom potuješ?
Z nikomer.
Počakaj tukaj, prav? Samo trenutek.
Toni, pridi prosim na preverjanje kart.
Imam mladoletnika, ki potuje sam.
Otrok, ja.
Dve, tri, pet,
sedem, enajst, trinajst, sedemnajst, devetnajst, triindvajset,
devetindvajset, enaintrideset, sedemintrideset, enainštirideset ...
Oprostite. Si v redu?
Kaj je bilo? -Jaz ti bom povedala.
Komaj je še živ.
Je v redu? -Je.
Malo mu je slabo, verjetno zaradi napada tesnobe.
Prenočil bo tukaj.
Če ne bo zapletov, gre jutri domov.
Poslušaj me, ne smeš več bežati.
Samo malo. Šel si v Pariz?
Na sprejemni izpit na Akademijo Grimald.
Si glasbenik? -Da, pianist, in to odličen.
No, jutri boš že lahko igral. Zdaj pa spi.
Samo ena oseba lahko ostane z njim. Kdo bo?
Jaz. -Jaz.
Ste njegova babica? In vi oče?
Oče ostane. Pridite.
Srček, spočij se.
Se vidiva jutri.
Utapljanje, zdaj pa še to?
Nisi pripravljen skrbeti zanj.
Tokrat si pretiraval.
Kaj za vraga je s tem Parizom?
Imaš 10 let! Ne moreš iti sam, jasno?
Pameten sem, lahko grem kamorkoli.
Pameten?
V življenju so pomembnejše stvari od pameti.
Morda zate.
Ne vem, kaj še hočeš, da naredim!
Trudim se, ti pa pljuvaš po meni.
Ustrežem ti in ti mi tako vračaš?
Glej me, ko govorim s tabo. Tvoj oče sem!
Kje si bil, ko sem živel sam z mamo?
Ko sem praznoval svoj prvi rojstni dan?
Ko sem izgubil prvi zob?
Ko sem prvič zaigral?
Misliš, da te bom klical "oče", ker se trudiš nekaj dni?
Izvolite ključ, soba 218. Zajtrk je od sedmih do desetih.
Sporočite, če kaj potrebujete.
Super, hvala. -Kaj pa klavir?
Klavir. Nimamo klavirja.
Nimam za hotel s klavirjem.
Ampak moram vaditi.
Wolfgang ... Najlepša hvala.
Sva v Parizu. Sprehodiva se, pojejva kaj ...
Morda bova našla restavracijo ali kavarno s klavirjem.
Kaj praviš?
Kam greva?
Želim ti pokazati en kraj.
Katerega?
Tega.
Veš, zakaj je ta klop posebna?
Prav tukaj sem spoznal tvojo mamo.
Tukaj? -Ja.
Torej ...
Nastopal sem na ulici, ona pa je sedela tukaj
in me gledala s svojimi prekrasnimi očmi.
Ko sem končal, sem stopil k njej,
sedel in začela sva se pogovarjati.
In?
In potem sva šla v tisto kavarno. Vidiš?
Tam sva spila pivo in se izgubila v pogovoru.
Osebje nama je nenadoma reklo, da zapirajo in ...
In kaj potem?
In potem sva šla plesat v klub.
Se spomniš tiste pesmi, ki sem ti jo zavrtel?
Bowiejeve?
To je bila najina pesem.
Nemogoče. Mama je imela popoln glasbeni okus.
V tistem klubu so jo zavrteli, ko sva plesala ...
Kaj?
Ko sva plesala, sva se prvič poljubila.
In potem?
Nič.
Kako nič? -Tako, šla sva domov.
Greva, umiram od lakote. Pa ti?
Potem sta naredila mene.
Sva, ampak ne tisto noč.
Torej ...
Glej ...
Imela sva nekaj krasnih mesecev,
ampak ona se je hotela vrniti v Barcelono,
jaz pa sem hotel ...
... živeti tukaj.
Vendar ...
Mislim, da me je bilo v resnici strah.
Bil sem zelo mlad, veš?
Nisem ...
Nisem si predstavljal, da bom oče.
Ko sem se vrnil v Barcelono,
si ti ...
Imel si že dve leti.
Poklical sem tvojo mamo, a je rekla, da sta v redu.
Da ji tvoja babica pomaga.
In da ...
Da me sploh ne potrebuje in da ji je tako lažje.
Ne vem, no ...
Če bi lahko vrnil čas, bi ravnal drugače.
Veš, kaj je tvoja mama oboževala? "Croque-monsieur".
Kaj? -"Croque-monsieur".
To je sendvič
s sladko šunko, ementalcem in bešamelom.
Poznam lokal, ki ima najboljše v Parizu.
Obstaja tudi "croque-madame", a ni tako dober.
Vanj dajo jajce, kar mi pa ni všeč.
Kako toliko veš o Parizu?
Živel sem tukaj pred mnogimi leti.
Poslušaj, če te sprejmejo ...
Kako bova?
Imajo študentski dom, a me lahko obiskuješ.
Saj znaš francosko.
Hvala, fante.
Tudi babica lahko pride.
Joj, babica ...
Ubila me bo.
Dobri so, kajne?
Ne. Nimajo ritma.
Res?
Si iskal klavir?
O čem govoriš?
Reci jim, naj ti pustijo igrati. Všeč jim bo.
To ni Bach.
Pa kaj?
Hvala.
Najlepša hvala!
Hvala. -Oprostite.
Seveda! Fant, bi rad igral?
Daj, kliče te. Pridi. -Ne.
Daj. -Pridi!
Daj, poskusi. -Ne bom.
Torej, si pianist?
Sedi. -Poznaš "jazz"?
Ne.
Pozna ga. Med najboljšimi pianisti v zgodovini je.
Ne poznam "jazza". Potrebujem note.
Ne veš, če ne poskusiš.
Daj, igramo v F-duru.
V redu? Gremo.
Ena, dve, tri in ...
Kaj praviš?
Če želiš, da se vrneva domov
in poskusiva naslednje leto. Tudi to bo v redu.
Ne.
Želim si to.
Torej, Emma Malraux, Virginie Vázquez in Marcel Labadie.
Za mano, prosim.
Se ne oglasiš Pacu?
Jutri ga bom poklical.
Si imel danes avdicijo?
Mislim, da ne bi bil dober zdravnik.
Liam Caula, Wolfgang Abadal, Sophie Lapierre.
Ja! Počakaj me tukaj. -Pojdi.
Pripravljen?
Gremo.
Hvala.
Adijo.
Wolfgang Abadal?
Na vrsti si.
Ime ti je Wolfgang? Pričakovanja so takoj velika.
Zakaj želiš študirati tukaj?
Želim biti najboljši pianist na svetu.
In zakaj?
To je bila želja moje mame.
Želiš začeti znova?
Wolfgang!
Daj mi roko! -Pusti me! Umakni se!
Kako ti je ime? Daj mi roko. -Wolfgang, v redu je!
Jaz sem njegov oče! Kaj počneš?
Daj mi roko. -Ne dotikaj se me!
Hej, kaj se je zgodilo?
Nisem najboljši. -Poglej me.
To ni pomembno. Zame si popoln!
Nisem! Zamočil sem!
Nisi. Poglej me.
Daj mi roko. -Ne dotikaj se me!
Daj! -Ne dotikaj se me, pravim!
V redu, ne dotikam se te, ampak tukaj sem. Konec je ...
Jaz sem kriv!
Ničesar ne znam! -Ne bodi neumen!
To ni bilo lahko. -Ničesar ne znam! Umakni se!
Ne grem nikamor.
Vedno zamočim in zato me vsi sovražijo.
O čem govoriš?
V redu je. -V šoli me ne prenesejo!
Mama me ni mogla prenesti! Ti me ne prenašaš!
Zato nisi hotel biti moj oče! -Zamočil sem.
Ampak od zdaj naprej bom s tabo.
Lažnivec!
Daj mi roko! -Ne dotikaj se me!
Prosim te.
Zakaj me je mama zapustila?
Mama te je imela rada.
Zakaj ni ostala z mano?
Hotela je skrbeti zate, ampak ni mogla.
Bila je čudovita ženska,
zelo pametna! Vendar zelo občutljiva.
Zelo, zelo občutljiva.
In včasih ljudje, kot je ona, trpijo bolj kot mi ostali.
Trpijo znotraj.
In to trpljenje ...
Se spremeni v neskončno žalost.
In čeprav nekateri to lahko premagajo,
tvoja mama tega preprosto ni mogla.
In nekega dne je vstala
in videla veliko temnejši svet, kot je v resnici.
Prepričan sem, da se je poskušala boriti proti temu, vendar ni mogla.
In si je vzela življenje.
Zakaj? Me ni imela dovolj rada?
Ne, zelo te je imela rada.
Vendar ...
Bila je bolna.
Ni pošteno, da ti ...
Nisi ti kriv.
Nihče ni kriv.
Razumeš?
Ja?
Mi daš roko?
Daj, počasi.
Wolfgang!
Mama, prišla sva! Danes so odpovedali robotiko.
Lahko bi poklicali.
Wolfgang! Si v redu?
Tako je, dihaj!
Wolfgang, srček! Kako si, sreča moja?
Zdaj si z mano. Greva domov.
Matilde, morava se pogovoriti. Prosim te.
Vstopi.
Wolfgang mi je povedal vse.
Nahrbtnik. -Matilde ...
In pozabi na skrbništvo.
SEZNAM RAZLOGOV ZA PRENEHANJE IGRANJA KLAVIRJA
Wolfgang, poglej, kdo je prišel.
Živjo, Wolfgang.
Moram nekaj urediti. Ostani tukaj z Mio.
Se vidiva.
Kako si?
Slišim, da te akademija ni sprejela.
Zdaj vem, da ne bom najboljši pianist.
Tudi prav. Verjamem, da je življenje boljše, če nisi najboljši.
Si pripravljen na šolski koncert?
Ne bom igral.
Navajam razloge, zakaj bom prenehal igrati.
Res? -Imam jih 23.
Triindvajset? Lahko vidim?
Veš, delaš sezname negativnih stvari,
ki ti ne pomagajo.
Glede na te sezname
tvoj oče dela vse narobe, ti pa si popoln.
Moraš razumeti, da nisi popoln.
Ko to sprejmeš, boš razumel, da nihče ni.
Imam idejo.
Kaj, če te negativne stvari
spremeniš v pozitivne?
Recimo?
V dobre stvari o Carlesu, na primer.
Gotovo jih je nekaj.
Peljal me je v glasbeno dvorano.
Vidiš! Še kaj?
Zamudil je na avdicijo, da me je peljal v Pariz.
Skočil je v reko in me rešil. -Odlično.
Moj klavir je pri njem.
Si prepričan, da ne želiš več igrati klavirja?
Da? -Dober dan, prišla sva po klavir.
Lahko? -Samo malo, zdaj?
Da, ga. Matilde naju je poslala. Čaka zunaj.
V redu, vstopite. -Hvala.
Vam ni treba storiti nič.
Greva.
Tako, pa gre.
Stoj.
Stojte!
Klavir ostane. -Kaj?
Tako klavir kot otrok. Odnesite ga noter.
Ne bo šlo, nadaljujte.
Kam greš? -Po sina.
Kar pozabi!
Kateri sodnik ti bo dal skrbništvo?
Nisi veliko boljša od mene.
Niti ti nisi popolna. -Prosim?
Slišim, da je našel svojo mrtvo mamo.
Sin mi govori stvari. Ne laže, spomni se.
Veš, kaj to povzroči pri otroku?
Nisi mi povedala! -Ne vem, kaj je videl.
Nisem ga vprašala. Otrok je.
Problem je, da se ne pogovarjata. Taksi!
Travmatiziran je, ne vidiš?
Vidim, vendar mora pozabiti na to in živeti naprej!
Ne, mora razumeti, kaj se je zgodilo.
Morava biti iskrena z njim.
To potrebuje.
Hej, Carles! Poslušaj me! Počakaj!
Gospa, kaj bomo s klavirjem?
To je to, hvala!
Mia, živjo!
Kje je Wolfgang?
V jedilnici.
Pustil te bom. -Lahko.
Carles, dobro je, da si prišel.
Hvala. -Adijo.
Ne tako dolgo nazaj je tvoja mama stopila v stik z mano.
Sprva je bil to šok
in rekel sem ji, da moram premisliti.
A kmalu sem sprejel.
Ker ...
Tvoja mama mi je dala drugo priložnost.
In nikoli nisem mislil, da bi moj sin lahko bil tako ...
... neverjeten.
Ne grem nikamor, verjemi mi.
Ko ti je mama umrla, sem ti poskušala povedati resnico.
A to je bilo zelo težko.
Vsi ste mi lagali. -Ne, Wolfgang.
Nisem imela besed ...
Kako otroku razložiti, da njegova mama noče živeti?
Hotela sem te zaščititi.
Misliš, da je bilo bolje, da mi nista povedala resnice?
Ne, mislim, da je resnica vedno najboljša pot.
Veš, včasih odrasli nismo pripravljeni na kaj takega.
Rada te imam, Wolfgang.
Dala sem vse od sebe.
Ti si naš mali čudež.
Babi.
"Mali čudež" je oksimoron.
Ja, in oksimoroni so absurdni.
Wolfgang je naslednji.
Hvala bogu.
Kdaj igra naš Mozart? -Od kod pa ti?
Fant je kokoš, ki nese zlata jajca.
Menedžer se mora zbližati s klientom.
Moram biti tu od prvega dne.
Učenec šestega razreda, Wolfgang Abadal, bo zaigral
Mozartove variacije za klavir.
Kaj je zdaj?
Ne vem.
Tega ne poznam.
Jaz pa.
Ravno so me klicali Bayonovi ljudje.
Kaj? -Nekdo jim je poslal seznam 10 razlogov,
zakaj bi ti morali dati drugo priložnost.
Seznam? Kakšen seznam?
Ne vem. Tokrat ne zamoči.
Obogatel bom s tem fantom!
"Kirurg na prvi bojni črti", 24-3, prvič!
Akcija!
To je pokol!
Gremo! -Ricardo, hitro.
Sara, imam delo. Žal mi je.
Ti pojdi. Letalo vzleti čez 15 minut.
Morda se bova spet srečala.
Rez, rez, rez!
Kako je bilo? -Od začetka.
Super. Želim še en poskus, z večjimi premori v dialogu.
Zadnjič se vidita. -Med stavki?
V redu. -Bayona!
Razmišljal sem. Morda bi lahko bolj kričal.
Kot da sem med življenjem in smrtjo.
Tako je popolno. -Res?
Ko prideš do nosil, je tip mrtev.
Samo prekrij mu obraz.
Ne, ne, ne!
MEDIATRANSLATIONS