Downloaded from YTS.BZ
Official YIFY movies site: YTS.BZ
Упродовж свого життя
я побував у багатьох незвичайних місцях.
Мені траплялося багато дивовижних істот.
Але з деякими з них я відчув особливо глибокий зв'язок.
Їхня сила й енергійність
значно переважають наші.
Та коли я на них дивлюся,
мене вражають не їхні розміри й сила.
Вражають розум і розуміння, які я бачу в їхніх очах,
коли вони дивляться на мене у відповідь.
Вони пробуджують в мені непереборне відчуття подиву й остраху.
Але я боюся не їх.
Я боюся, що мені, нам, може чогось бракувати.
Чогось важливого.
Глибшого розуміння того, чим і ким вони є…
і що це може означати для нас.
ГОРИЛИ
ІСТОРІЯ ВІД ДЕВІДА АТТЕНБОРО
ЖИТТЯ НА ЗЕМЛІ
Пригадую, як я вперше зустрів гірських горил.
«Понеділок, 9 січня 1978 року.
Переді мною досконалі конуси вулканів Вірунги.
РУАНДА СХІДНА АФРИКА
Ми починаємо піший півторагодинний підйом на гору.
Поступово невиразний буш переходить у високогірний тропічний ліс.
На довгих гілках дерев — купа схожих на подушки епіфітів.
Всюди зелені стрічки листя папороті
й бліді бороди тонкого іспанського моху.
На невеликій галявині ми побачили групу самиць і юних горил.
І, на мій подив, вони дозволили мені наблизитися.
Це стало можливим, лише завдяки
новаторській праці Даян Фоссі.
Вона жила серед горил,
вивчала найтаємніші подробиці їхнього життя.
Ми виконали інструкції Даян
і вони нас прийняли на тих самих умовах.
Довелося зупинитися й відтворити низький горловий звук.
Це заспокійливий звук, означає: "Я тут"».
Зір, слух, нюх у них
настільки подібні нашим,
що ми бачимо світ так само, як вони.
Тому, якби було можна вийти за межі людського буття
й уявно пожити у світі іншої істоти,
це, певно, була б горила.
Про що я там не кажу, це те,
що ми не збиралися робити фільм про пряму зустріч з горилами.
У тій серії мало йтися про важливість
великого й вказівного пальців…
їхньої протиставності.
Ми не збиралися вступати з ними в контакт.
Ми мали просто там сидіти й говорити про них.
Я обернувся — вони лежали на землі — глянути на камеру.
Я відчув якусь вагу на ногах.
Я дивлюся вниз. А там малий Пабло.
ПАБЛО ТРИ РОКИ
Я не міг говорити про еволюцію протиставності пальців.
Відкинувся й спостерігав.
Погляньте на цього чарівного малюка.
Він такий милий, що так і хочеться обійняти.
Чисте блаженство, чесно.
Багато хто вважає, що то була найважливіша
серія в тому серіалі.
Як не в усій моїй кінокар'єрі.
В обміні поглядами з горилою значення
й розуміння більше, ніж у випадку з будь-якою іншою
відомою мені твариною.
Тоді я й гадки не мав, яке неймовірне життя проживе Пабло…
або який спадок він залишить по собі.
Тепер я маю можливість розповісти історію Пабло
та його нащадків,
які й досі живуть на гірських схилах Вірунги.
Через майже 50 років по тому
ця сім'я горил, зараз відома як група Пабло,
стоїть на роздоріжжі своєї історії.
Домінантний срібноспинний самець і вожак цієї групи — Ґічурасі.
ҐІЧУРАСІ 27 РОКІВ
Він — один з найстарших і найдосвіченіших горил-самців
на цій горі.
Під його проводом для групи Пабло настав період стабільності.
Цю стабільність, певною мірою, забезпечує його найважливіша союзниця.
Тета — домінантна самиця.
ТЕТА 13 РОКІВ
У групі її поважають,
за нею йдуть.
Між Тетою й Ґічурасі
існує унікальний зв'язок.
За її підтримки
він утримував владу довгі п'ять років.
Вони — серце цієї сім'ї горил.
Але пік фізичної форми Ґічурасі вже минув.
А в черзі стоять інші.
Убвузу…
УБВУЗУ 17 РОКІВ
срібноспинний самець, чия зірка підіймається.
Він дуже великий,
дуже сильний,
має власні амбіції.
Сили Ґічурасі йдуть на спад…
і Убвузу бажає змінити його на місці вожака.
Але прямо зараз вся увага групи належить малечі Тети.
Як і в нас,
немовлята викликають замилування.
Їй лише кілька місяців,
тож Тета має її оберігати,
особливо, коли виникає легкий гармидер.
Горили люблять гратися у будь-якому віці.
Це важлива частина формування й збереження зв'язків.
Але Убвузу ігри не цікавлять.
Зараз він зосереджений на Ґічурасі.
Він переріс старшого самця й робить спроби його залякати.
Але, аби очолити групу горил, лише грубої сили замало…
я бачив це на власні очі, коли був у Руанді багато років тому.
«Домінантний срібноспинний самець — Бетховен, йому десь 30.
БЕТХОВЕН
На вигляд він дуже агресивний».
Він підходить. І це величезна тварина.
Я маю на увазі, у порівнянні з тобою.
Може проломити тобі голову одним пальцем.
Але Бетховен мав і інший бік характеру,
мені він відкрився
у його стосунках з Пабло.
Невдовзі після нашої зустрічі, матір Пабло зникла.
І він опинився покинутим напризволяще.
Горилі у віці Пабло без захисту матері
вижити важко.
Але сталося дещо дивовижне.
Бетховен, гігантський срібноспинний самець, взяв над ним опіку.
Він намагався дбати про Пабло, як це робила б його мати.
І Пабло завжди був поруч із ним.
Він дивився.
І вчився.
Коли Бетховен став йому за батька,
Пабло почав розквітати.
Ці стосунки назавжди змінили життя Пабло.
Як і з горилами, яких зустрічав я,
група Пабло сьогодні складається з багатьох різних особистостей.
Один з них нагадує мені самого Пабло.
УБІ ДВА РОКИ
Він схожий не лише на вигляд,
здається, він має ту ж сміливість і цікавість.
Але один молодий самець цікавить його найбільше.
Імфура.
ІМФУРА 14 РОКІВ
Вік Імфури складний.
Він майже дорослий,
на спині вже з'явилися ознаки срібла.
Але його розум і досі юний.
Горили — дуже соціальні істоти,
вони існують у мережі різноманітних зв'язків,
що допомагають їх формувати, ким вони є
і ким вони стануть.
Імфура вочевидь має такі риси, як грайливість і турбота.
А от розмір та сила для нього ще нові.
І це не залишилося непоміченим.
УБВУЗУ
Убвузу серйозно поранив Імфуру.
Це здається жорстоким,
але лють є рисою кожного срібноспинного самця.
І для Убвузу цілком природно спробувати позбутися конкурента.
Але Імфура ще юний.
Він не знав як захищатися.
Група Пабло прокидається.
Висота майже 3 700 метрів,
це сама верхівка їхнього гірського царства.
Убвузу рухається вперед.
У цих горах було багато срібноспинних вожаків.
Убвузу вже готовий стати черговим.
Але решту групи ще треба переконати,
і в нього накопичується незадоволення.
Він не має на меті їх налякати.
Він хоче показати, яким страшним він може бути.
Довести, що здатен бути їхнім вожаком.
Ґічурасі спостерігає.
Але з якоїсь причини він не реагує.
УБВУЗУ
Коли дивишся на будь-яку горилу,
неможливо мимоволі уявляєш, про що вона думає, що відчуває.
Чого вона хоче,
що збирається зробити.
Знати напевно неможливо.
Ми можемо лише спостерігати й здогадуватися.
Проте одне можна сказати точно.
Попри свої розміри,
горили — складні й чутливі істоти.
ТЕТА
Вони всі різні,
мають власну унікальну особистість.
ҐІЧУРАСІ
УБВУЗУ
І, як і нас,
їх формує їхній життєвий досвід.
Хороший
і поганий.
ІМФУРА
Рани Імфури гояться…
але він тримається окремо від групи.
На цьому етапі життя
горили-самці можуть бути дуже ізольованими.
Їх починають остерігатися навіть родичі.
УБІ
Молоді самці, такі як Імфура, іноді вирішують залишити свою групу,
щоб започаткувати власну сім'ю.
А іноді в них немає іншого вибору, лише піти.
Десь там є інші групи.
Імфура їх не бачить,
але може чути.
Деякі з них набагато більші й сильніші ніж група Пабло.
За значної чисельності горил у групах, серед них багато срібноспинних,
і спалахи люті стаються частіше.
Якщо його самого заскочить одна з таких великих груп,
для Імфури це було б вкрай небезпечно.
Убвузу шукає їжу разом з кількома родичами.
Територія групи Пабло — приблизно вісім квадратних кілометрів…
тут є багато різних видів рослин,
якими вони здебільшого харчуються.
Але горили підвладні впливу нагоди.
І Убвузу щойно натрапив на щось незвичне.
Мурахи.
Але це кочові мурахи, у них потужні щелепи.
І вони кусають у відповідь.
На галас підходять інші.
Серед обов'язків домінантного срібноспинного самця —
приводити групу у місця багаті на їжу…
і, що навіть важливіше, тримати групу в купі.
Вплив Убвузу зростає.
Срібноспинні самці комунікують між собою в різні способи…
УБВУЗУ
і мова тіла відіграє велику роль.
УБВУЗУ
Де ти сидиш, як рухаєшся, це багато чого говорить.
ҐІЧУРАСІ
Убвузу кидає виклик Ґічурасі,
коли рухається прямо на нього.
Як вожак групи Ґічурасі мав би поставити його на місце.
Але він нічого не робить.
Тета уважно спостерігає.
Протистояння між срібноспинними може перейти в сутичку дуже швидко.
Убвузу атакує.
Срібноспинні самці вдвічі більші за дорослого чоловіка.
І в рази сильніші.
Бійка може скінчитися смертю.
Виходить непошкоджений Убвузу.
А от Ґічурасі не видно.
Ґічурасі у цій бійці вижив.
Але йому сильно дісталося.
Його переміг молодший самець на очах у всієї групи.
Як домінантна самиця,
Тета мусить показати групі, кого вона підтримує.
Вона йде зі старшим самцем.
І група йде за ними.
За п'ять років, що він був вожаком,
Ґічурасі заслужив їхню відданість
Убвузу не прийняли.
Не кожен срібноспинний самець здатен бути вожаком.
Успіх чи невдача, це залежить від характеру.
Я знав Пабло лише коли йому було три роки.
Але те, що він мав унікальний характер, було ясно вже тоді.
Усиновлений і вихований могутнім срібноспинним самцем,
коли йому виповнилося 18,
він сам вже був готовий стати вожаком.
ПАБЛО 18 РОКІВ
Він залишив групу, щоб створити власну,
групу Пабло.
Але Пабло не був звичайним вожаком.
Коли йому кинув виклик суперник
з його власної групи,
замість того, щоб битися,
Пабло використав цю можливість, щоб створити з ним потужний союз.
Коли агресію між ними змінила співпраця,
вони робили групу все сильнішою й сильнішою.
У свої найкращі часи група Пабло налічувала 65 особин.
Найбільша з відомих груп гірських горил.
Серед них був юний самець, який потім сам став вожаком.
Ґічурасі.
Та тепер домінантність Ґічурасі постала перед викликом.
Питання в тому, чи буде він відбиватися,
або ж навчиться співпрацювати з Убвузу?
Попри перемогу в бійці з Ґічурасі,
решта групи ще не визнає Убвузу вожаком.
Або Тета.
Без підтримки домінантної самиці
Убвузу може ніколи не отримати визнання групи.
ТЕТА
Але, здається, Тета змінює свої уподобання.
Коли вона залишає Ґічурасі й приєднується до Убвузу,
вона подає сигнал, що підтримує молодшого самця.
І Ґічурасі відступає.
Тепер вожак групи Пабло — Убвузу.
Але це лише початок.
Змістити вожака — це одне.
Утриматися на верхівці й захистити всіх — це інше.
У групі поповнення,
самиця-імігрантка з іншого схилу гори.
Іньянґе залишила групу, в якій народилася,
і приєдналася до групи Пабло,
щоб мати змогу створити власну сім'ю.
Це складний крок, але цього вимагає інстинкт.
Це запобігає кровозмішанню.
Їй треба формувати нові стосунки,
але у групі Пабло вона ще чужа,
вона має діяти обережно.
УБВУЗУ
Убвузу й Ґічурасі пристосовуються до нових стосунків.
Тепер, коли Убвузу став головним,
він мусить навчитися стримувати своїю агресивність,
а Ґічурасі мусить навчитися поважати його владу.
Напруженість ще не зникла,
але мова їхніх тіл вказує на можливість розвитку співпраці,
це допомагає решті групи почуватися спокійніше.
Коли вони балансують на межі свідомості,
потужне почуття спільності й належності до групи проявляє себе
через ланцюжок ніжних фізичних контактів.
Глибокі й очевидні узи тісно згуртованої сім'ї горил.
Молодші члени групи відпочивають недовго.
Убі теж не сидиться на місці.
Він відходить від матері, щоб досліджувати навколишній світ.
Імфура одужує після чергового побиття.
Він майже не спілкується з групою.
Здається, Убі — єдиний друг, який у нього залишився.
Але щось не так.
Наближається матір Убі.
Вона наче посилає Імфурі повідомлення:
«Тримайся якнайдалі від мого малого».
Усі повернулися до Імфури спиною.
Іньянґе, новенька самиця,
певний час приглядалася до групи.
Особливо — до Тети.
Стосунки з домінантою,
можуть стати для Іньянґе дуже важливими.
Якщо Тета дозволить Іньянґе зблизитися зі своєї сім'єю,
це стане для решти групи сигналом.
УБВУЗУ
І, здається, Тета виявляє прихильність.
Навіть дозволяє Іньянґе потримати своє дитинча.
Молоді самиці роблять це інстинктивно.
Так вони готуються до материнства.
Поява Іньянґе — добрий знак
і для групи Пабло, і для Убвузу.
Сім'ї горил завжди прагнуть зростання.
Чисельність — це сила.
Іньянґе з'явилася дуже вчасно.
Після того як Убвузу став вожаком, він дуже зацікавлений у нащадках.
З приходом нових самиць…
що дає надію на появлення нових малюків,
група може розростися
й посилитися під проводом Убвузу.
Імфуру виключено з групи вже кілька місяців.
Зараз він сам-один йде до підніжжя гори.
Кордон лісу горил позначено стіною.
Імфура досяг краю їхнього світу.
Він перетнув кордон світу людей.
Люди тут живуть упродовж тисяч років.
Вони теж залежать від цієї землі.
Відносини між людьми й горилами
завжди були складними.
Коли я був у Руанді майже 50 років тому,
популяція горил опинилася на межі вимирання через браконьєрство.
У горах Вірунги залишалося лише приблизно 250 горил.
Гірські горили могли взагалі зникнути,
якби не Даян Фоссі.
Коли браконьєри почали вбивати горил, яких вона встигла взнати й полюбити,
ДИДЖИТ 1965–1977 Р.Р.
вона присвятила своє життя їх захисту
усіма доступними способами.
ДАЯН ФОССІ 1932–1985 Р.Р.
НІХТО НЕ ЛЮБИВ ГОРИЛ СИЛЬНІШЕ
Навіть після її смерті
її новаторське дослідження горил продовжилося.
Упродовж років
багато людей надихнулося захистом горил,
у Руанді й поза нею.
І зусилля з їх збереження ставали все більш успішними.
На сьогодні популяція горил Руанди значною мірою відновилася.
Але, хоч популяція й зросла,
гір більше не стало.
Що це означає для Імфури?
І куди йому тепер податися?
У одному місці скупчено багато горил.
Це змінює їхню поведінку й відносини поміж собою.
У групі Пабло Імфурі не раді.
Він був високо на горі,
спускався в до самого низу.
У нього закінчуються варіанти.
Може, йому судилося стати срібноспинним самцем — одинаком,
у цих горах вони найнепередбачуваніші тварини.
Позиція Убвузу вже поза сумнівами.
Група стабільна, вона зростає.
З'явилося двоє новонароджених…
одна з мам — Іньянґе.
Перший нащадок Убвузу-вожака.
Новонароджені горили абсолютно залежать від матерів.
І мами-горили абсолютно віддані своїй малечі.
Впродовж кількох перших місяців життя вони не розлучаються.
Іньянґе стала марір'ю вперше,
і вона, зрозуміло, нервує.
Убвузу пильно за нею стежить,
і він поки що доволі добре її захищав.
Але, оскільки він домінантний самець,
Убвузу не може приглядати лише за Іньянґе.
Є й інші самиці, які бажають його уваги.
Така поведінка — запрошення до спарювання.
Убвузу погоджується
і залишає групу без захисту.
ІНЬЯНҐЕ
Поки увагу Убвузу було відвернуто,
сталося дещо жахливе.
Дитинча Іньянґе вбито.
Пошкодження вказують на те, що це зроблено горилою.
Інші самиці групи збираються навкруг неї.
ТЕТА
Лише Іньянґе точно знає, що сталося…
і хто винуватець.
Хоч вона в групі й недавно,
здається, її втрата зачепила всіх.
Іньянґе усамітнилися.
Але вона принаймні не залишилася сама.
Убвузу був батьком дитинчати.
Але він не зміг захистити Іньянґе і їхнє маля.
Від убивства маляти Іньянґе минуло чотири дні.
Втрата потомство таким чином
може спричинити втрату групою довіри до вожака,
і група може розпастися.
Та поки що вони тримаються навколо Убвузу.
З ним поруч і Іньянґе.
Її щось налякало.
Повернувся Імфура.
Її реакція каже Убвузу все, що йому треба знати.
Дитинча Іньянґе вбив Імфура.
Тапер він — загроза для всіх.
Убвузу атакує.
Але тепер Імфура став набагато сильнішим.
Ґічурасі вступає в бійку
Імфура втікає.
Але він відійшов не далеко.
Упродовж останнього року,
хоча його й виключили з життя групи,
він ніколи не покидав її остаточно.
Але тепер він перетнув межу.
Убив власного родича.
Група зібралася навколо вожака, Убвузу.
І він веде їх на завдання.
Імфура підіймається вище на гору.
Але він не сам.
Його переслідує Убвузу.
Разом з ним Тета й Ґічурасі.
Вони остаточно витискають Імфуру.
У сусідню долину Імфура заходить сам.
Можливо, йому завжди судилося тут опинитися.
А може, навіть горила не може витримати стільки побиттів.
Можливо, тепер Імфура роками блукатиме горами на самоті.
А може, колись він знайде власну сім'ю.
Лише час покаже.
У групі є принаймні хтось, хто сумуватиме за Імфурою.
Убі, мабуть, ще малий, щоб зрозуміти події, що тут розгорталися.
Але Імфура був йому другом.
А тепер його друга немає.
Однак Убі, як колись малий Пабло, вельми адаптивний.
Здається, він налаштований знайти собі нового великого друга.
Убвузу.
Для Убвузу цей рік був роком випробувань,
але він все ж закріпився в ролі вожака.
Можливо, дружба з Убі — це саме те, що йому потрібно.
Ґічурасі тут вже не головний,
але він отримав нову роль, яка полягає в підтримці молодшого, сильнішого самця.
Він багато знає і буде хорошим помічником Убвузу.
Це може виявитися найважливішою роллю у його житті.
Тета відіграла вирішальну роль у підтримці зміни вожака.
У неї та її сім'ї все йде добре.
Її доньці вже майже два роки.
Вона набирається сили
й характеру.
Іньянґе пережила важкі часи.
Вона втратила свої першу дитину
і можна лише уявляти,
що для неї це матиме довгострокові наслідки.
Але тепер вона цілковито увійшла до групи Пабло…
вона — частина того, що складає основу життя горил.
Сім'ї.
Група Пабло не є бездоганною.
Як і жодна сім'я.
Але вони трималися разом і пережили дуже складні часи.
Зараз для групи Пабло все йде на краще…
власне, це стосується всього їхнього виду.
На сьогодні в горах Вірунги
налічується понад 600 гірських горил.
Відколи я там був майже 50 років тому, популяція зросла більше ніж вдвічі.
Це одна з найуспішніших історій збереження виду, свідком якої я був.
І, можливо, це завдячує відчуттю глибокого зв'язку,
що виникає у людей щодо горил.
У мене такий зв'язок залишився на все життя.
А почалося все з одного особливого дитинчати горили.
Попри труднощі на початку його життя
з Пабло виріс сильний і харизматичний вожак.
Він зберіг відданість сім'ї аж до самого кінця.
Ось трохи останніх відомих кадрів з Пабло.
У віці 33 років,
коли він захищав свою сім'ю від горили-суперника,
цей величний срібноспинний самець загинув.
Я ніколи не забуду ані його…
ані того, як він на мене вплинув.
ПАБЛО 1974–2008 Р.Р.
Як я кажу:
«В обміні поглядами з горилою значення й розуміння більше,
ніж з будь-якою іншою відомою мені твариною».
І я не зміню своєї думки.
Як на мене, це правда.
Переклад субтитрів: Сергій Білай