Downloaded from YTS.BZ
- Bože, preslatki su. - Da, to su naši mališani.
Official YIFY movies site: YTS.BZ
Bože!
Ajme, pile!
To je životinja koja se najviše uzgaja.
Piletina se smatra nemasnom, ekološkom i zdravom.
Industrija čini sve što može da je učini neodoljivom.
Godišnje se zakolje 78 milijardi pilića.
Industrija uzgoja piletine vrijedi četvrt trilijuna dolara.
A pokreće je naša ljubav prema jeftinoj, ukusnoj, brzoj hrani.
London, da vas čujem!
Bez dvije stvari ne mogu živjeti. Bez nasmijavanja ljudi i piletine.
Reći ću vam nešto o pečenjari. Znate li što je dobra pečenjara?
Imaju neprobojno staklo.
Umrijet ćete za piletinu. Vjerujte mi.
Pečena, u curryju, začinjena…
Ali najdraža mi je,
da se držimo crnačkog stereotipa…
Pržena piletina.
Otkad sam je prvi put kušao prije 30 g.,
pržena piletina je postala hit.
U eri smo piletine i ljudi su opsjednuti.
Piletina se smatra zelenom, zdravom opcijom.
Nije.
Trenutačno je 36 % djece u osnovnim školama pretilo.
Upozorava se na veliki utjecaj peradarstva na okoliš.
Šuti, čovječe.
Ja sam komičar koji voli ovo jelo još od djetinjstva
i želim znati što se događa.
Zato ću napraviti eksperiment
i riskirati svoje zdravlje.
28 dana jest ću samo prženu piletinu iz fast fooda.
Idem preko Atlantika.
Idem iz južnog Londona u duboki jug SAD-a.
Jebote!
Želim saznati što ta hrana radi našim tijelima i umovima.
Čovječe.
I vodi li nas ta ptica doista putem uništenja.
Piletina za doručak.
Neke stvari ljudi ne mogu zamisliti
jer nitko ne može ući unutra.
Kako smrdi!
Ne žele da ljudi postavljaju pitanja.
Svi smo mi znanstveni eksperiment,
a industrija nas doslovno ubija.
Čovječe.
Jedem ovu piletinu i ludim.
Ne shvaćate,
ja ne radim ovakve stvari.
ZLATNA KOKA: ZAVJERA INDUSTRIJE BRZE HRANE
PRVI DAN
PRVI ZALOGAJ
UVIJEK SVJEŽE
Dobro. Prvi obrok.
Počet ću s piletinom u sendviču.
- Sendvič s piletinom i sirom… - Hvala.
- I umak. - Prvi dan, prvi obrok.
Jedanaest je sati ujutro.
Osjećam se prljavo.
Eksperiment je da jedem prženu piletinu mjesec dana.
Za doručak, ručak i večeru.
Malo umaka.
I dio mene govori: „Super! Daj mi krilca.”
Puno umaka.
Tko god je otkrio da se može jesti krilo ove ptice…
U rangu je s onim tko je otkrio mlijeko jer je netko napravio ovo i rekao:
„Hej, kušaj.”
Genijalno.
Fantastično.
Neću se zafrkavati, baš sam uzbuđen.
Vidite kako se smiješim? Bilo je jako dobro.
Super. Prvi obrok je gotov.
Jedan manje, još 83.
Sljedećih mjesec dana neću ići u teretanu ni kuhati,
a svaki obrok bit će mi pržena piletina iz fast fooda.
Ali srećom, sad imam više izbora nego ikad prije.
VRIJEDI SVAKOG ZALOGAJA
U '90-ima, kad sam odrastao, Britanija je bila zemlja fish and chipsa.
Onda je stigla pržena piletina.
Sjećam se samo jedne zalogajnice s piletinom.
A sad ih u jednoj ulici u južnom Londonu ima više od 20!
U Ujedinjenom Kraljevstvu ih je više od 6000.
U središnjem Londonu nalaze se gurmanske zalogajnice.
Uvezene su. Većinom iz SAD-a.
Što dalje idete,
više nemaju imena.
DFC…
MFC… Znamo da je FC „pržena piletina”, ali što je M?
Što je M? Što? Evo, PFC.
Savršeno pržena piletina i doner kebab.
Sigurno je još jedan iza ugla.
KHF, što je to?
Ova ptica je ozbiljan biznis.
U UK-u svakodnevno trošimo više od 12 milijuna funti na prženu piletinu.
Kao ugovor za Premier ligu!
Neću samo jesti prženu piletinu. Ne.
Želim naučiti sve o njoj.
Ovo ne bi bio Netflixov dokumentarac da nema stručnjaka
u lijepim prostorijama koji objašnjavaju stvari koje ne znam.
I… snima se!
Ovo je doba pržene piletine.
To je najbrže rastući mesni proizvod brze hrane na svijetu.
Wingstop je stigao u kvart.
Za to su definitivno zaslužne društvene mreže.
- Limun i papar. - Limun i papar. Živjeli.
Zvijezde ga obožavaju.
Na TikToku
ljudi plešu u zalogajnicama ili se školarci skupljaju ispred njih.
To su današnji centri za mlade.
Idemo straga, u pripremu.
Osjeća se uzbuđenje.
Bože! Eddie mi je dao KFC-evu jaknu!
U tome je trik. Fora je i otkačeno, ali jeftino.
Ali zapravo se iza kulisa događa toliko toga
na što brendovi ne žele podsjećati potrošače, ili ih educirati.
Dobro, Kate.
Uglavnom, ručak.
- Mogu sjesti? - Naravno.
Hvala.
Koliko često dolazite ovamo?
- Bila je jučer. - Da.
Što biste rekle da vam kažem da moram ovo jesti
svaki dan za doručak, ručak i večeru?
Umrijet ćeš.
- Umrijet ću? - Da.
- Jer jedem piletinu? - Da, ali svaki dan.
Hajde, pohvalite me.
Umrijeti? O čemu ona priča?
Kako bi rekao Craig David, premotajmo.
PRIJE DVA DANA
Prije početka pilećeg maratona, posjetio sam vrhunsku liječnicu.
- Stani na vagu. - Dobro.
Stani uspravno.
Jako volim piletinu.
Volim Nando's. Možete osjetiti…
Radio sam reklame i sinkronizaciju za McDonald's i Nando's.
Zaista sam odan.
Neki će ovo gledati i reći:
„U matrici si pržene piletine.”
Bome jesam. Ukusno je. Nema šale.
Nijedna druga hrana nije ukusna u kanti. Kanta burgera?
Teško.
Ali kanta pržene piletine?
Nekoć je to bila poslastica. To je bilo bogatstvo.
Sjećam se kad je mama kupila KFC kantu
uz koju je dolazila Viennetta.
„Uspjeli smo! Više nam se ne obraćajte.”
Osjetit ćeš ubod.
Imaš li trenutačno nekih zdravstvenih problema?
- Koliko znam, ne. - Odlično. Obiteljska anamneza.
Mama ima dijabetes.
Tip 2?
Da. I djed je imao dijabetes.
- Dobro, znači, nasljedno je. - Da.
Duboko udahni.
- Imam 37 godina. - Dobro.
Počnete razmišljati o svojim voljenima, o ljudima oko sebe.
O zdravlju.
Izdahni! Jače.
Zanima me kakvi će biti učinci na moje tijelo.
Jetra ti je odlična. Stvarno…
Stvarno?
Da, nevjerojatna je.
I nemaš dijabetes.
- To je sjajno. - Fantastično.
- U formi si i zdrav. - Opa.
I želim ti sve najbolje.
Što mislite o ovom eksperimentu?
Pa…
Ja to ne bih radila na tvojem mjestu.
Dobro.
Pokret na ulaznim vratima.
SVJEŽA PILETINA
Stigla mi je piletina.
Netko je na ulaznim vratima.
- Hvala, stari. - Izvoli.
Piletina za doručak.
Pržena piletina je popularna jer je ukusna. To je neosporno.
Nema ništa loše u tome da povremeno jedemo prženu piletinu,
pripremljenu kod kuće.
Međutim, govorimo o lancima brze hrane
koji prodaju ultraprerađenu piletinu.
Sve se tretira kemikalijama
da bi imalo dobar okus.
Taj je burger bio tako dobar.
Nisam od onih
vegana koji brane prava pilića.
Dva mini pileća burgera.
Ne, brate. Ima ih dovoljno za sve.
Srećom ne mogu letjeti.
Jedenje ultraprerađene hrane cijeli mjesec
može zvučati ekstremno.
Međutim, procijenjeno je
da više od 50 % prehrane u UK-u
čini ultraprerađena hrana.
Bilo je ukusno.
Mo zapravo nema pojma
što će se dogoditi s njegovim tijelom i umom.
Nisam ga htjela unaprijed preplašiti.
TREĆI DAN DORUČAK
TREĆI DAN RUČAK
TREĆI DAN VEČERA
U UK-u ljudi jedu ovu hranu
otkad ju je KFC donio iz Amerike šezdesetih godina,
gotovo deset godina prije McDonald'sa.
Ali sad se na ulicama pojavljuje nešto novo.
Vidimo veliku invaziju
američkih brendova pržene piletine.
Budući da ima toliko prilika,
SAD i njihovi investitori vide plodno tlo za uspjeh.
Dovest će brendove ovamo, ljudi će čekati u redovima.
Bilježit će samo rast.
Tako je, Kate. Da ne spominjemo da će KFC i McDonald's
u sljedećih pet godina u UK-u potrošiti 2,5 milijarde funti.
To je puno milijardi.
Jasno mi je.
Razumijem pomamu za američkim lancima pržene piletine,
ali pitam se kakva će nam biti budućnost
ako nastavimo slijediti američki put.
Zato idem preko bare da vidim što nam se sprema.
Ali prije odlaska,
vrijeme je za posljednji obrok s dečkima u omiljenoj zalogajnici.
Ne mrzite me
Da.
Idem u Katie
MUŠKA EKIPA
Daj mi četiri krilca
- Četiri krilca - I sok od jagode
Mo je jedan od mojih najbližih prijatelja.
Ludo je kako smo samo sjedili u zalogajnici s piletinom,
promatrali svijet i razgovarali o životu.
Ovo mi je treći put danas da jedem prženu piletinu.
Treći put?
To je eksperiment, da saznam učinke pržene piletine,
uglavnom iz fast fooda.
- Što? - Svaki dan?
Svaki dan. Sam.
- Što? - Što? To je ludo.
- Doručak, ručak i večera. - Ludo.
Zašto?
Odrasli smo na toj hrani.
Želim znati što je u njoj.
Što se događa iza kulisa.
Saznati… Opa.
Ne znam što da kažem. Neću lagati. Ne znam što da kažem.
To je velik zadatak.
Mislim da nisi uračunao zdravstvene posljedice.
Što te najviše brine?
Muči me stigma koja se veže uz…
- Crnca koji jede prženu piletinu. - Da.
Kad god to spomenem, svi kažu: „Opa. Pržena piletina?”
Razumijem to,
ali razumijem i namjeru iza toga.
Ovaj eksperiment je njegov dječački san.
Ljubav.
Ali meni to zvuči kao noćna mora.
Pazi na sebe.
Hoću.
- Bit će intenzivno. - Da.
Nazovi me ili se javi na FaceTime.
Znaš da sam uvijek uz tebe, zar ne?
Čuvam ti leđa.
- Cijenim to, brate. - Daj, brate.
Misli da neće imati nikakvih problema.
Moram spakirati čarape.
Čarapa nikad dosta.
Ali griješi.
Oprostite. Piletina me napuhuje.
I brinem se.
Kao da sam truba.
Mislim da ne zna u što se upustio.
HOUSTON JE INSPIRIRAN
Je li to moj auto?
Idemo po prženu piletinu. Ovo je zakon.
SAD
Najveći lanci pržene piletine na svijetu su iz SAD-a.
KFC, Chick-fil-A, Popeyes, a tu je i McDonald's,
koji sada prodaje jednako piletine koliko i govedine.
Zajedno, ta četiri lanca imaju više od 2500 trgovina u UK-u,
ali ovdje ih ima više od 22 000.
TEKSAŠKA GOZBA
Putovat ću Amerikom
počevši od Houstona,
moderne prijestolnice pržene piletine.
David mi je poslao poruku.
„Evo nekoliko mojih preporuka za hranu u H-Townu.”
H-Town, kužite? Pokušavam biti kul.
Church's Chicken, od 1952.
Uzet ću tri komada.
I koji filet?
Znate što mi se sviđa ovdje? Nije glamurozno.
Kad sam se parkirao, ljudi su me gledali u autu.
„Tko je to, jebote?”
Tad znate da će hrana biti dobra.
Kad je hrana opasna, bit će dobra.
- Hvala. - Ugodan dan.
I vama, hvala.
Moja je današnja misija pojesti što više piletine.
Imamo Frenchy's, klasičnu južnjačku prženu piletinu.
Navodno je to Beyoncéina omiljena.
Pitanje.
RUČAK
Bonchon.
RUČAK
- Okusi su ukusni. - Da.
Pok Pok Po?
- U pilećem sam raju. - Jeste.
To su indijski začini.
Kao da sam na UN-ovoj konvenciji o piletini.
- Ti si car. - Ti si car!
Ovo je mnogo hrane.
Još jedna porcija za put.
Eksperiment nije počeo u Ujedinjenom Kraljevstvu,
ali sad počinje.
Sad sam probao sve vrste piletine.
Što je sljedeće?
Čekaj, dušo, zove te ujak Mo.
Da, brate, što ima?
Čekaj, idi mami.
Idi mami. Dobro.
Što ima? Što se događa?
Jedem puno piletine. Sinoć…
- Da. - Brate…
Imao sam proljev, brate!
Narnijski proljev, brate. Bože dragi.
Onaj kad moraš skinuti cipele i čarape?
To sam i učinio, brate. Skinuo sam svu odjeću.
Rekao sam si: „Koji kurac jedem tu usranu hranu, čovječe?”
- Jer u UK-u je bilo u redu. - Da.
Ali sva ta piletina došla me glave.
Nikad prije nisam razmišljao o tome,
ali nakon što sam dobio proljev,
zapitao sam se…
što je zapravo u toj piletini?
New Orleans.
Kakvo mjesto.
Odgovor ću potražiti
u zamrzivaču supermarketa u New Orleansu.
Kako ste, dame? Dobro?
Gdje su smrznuta pileća prsa?
- Smrznuta pileća prsa… - Kao i kod kuće,
piletina koju kupujete u trgovinama ista je ona koju koriste lanci brze hrane.
Iako u Americi dodaju još nešto.
Pileći temeljac, aroma piletine, glazura.
- Trebaju ti kolica. - Stani.
Što je ovo, majko mila?
Istina. Hvala. Jesi li vidio što je u piletini?
- Puno toga, zar ne? - U piletini je pileća juha.
Jedeš puno piletine,
ali ne osjetiš piletinu.
Osjećaš okus onoga što stavljaju na piletinu i u nju,
ali ne i okus piletine jer ona više nema okus.
Sranje.
Sve je počelo natjecanjem Piletina budućnosti.
Nakon Drugog svjetskog rata.
Tražili su piliće koji najbrže rastu,
imaju najdeblja prsa
i najučinkovitije pretvaraju hranu u meso.
Ali nisu testirali okus.
- Kako to znaš? - Pišem knjige o okusima.
- Ti si pravi Flavor Flav. - Da. Ja sam pravi.
Mark mi je rekao što je bilo dalje.
Američka mesna industrija nastavila je selektivno uzgajati piliće
da budu što veći i da rastu što je brže moguće.
Zemlje diljem svijeta, uključujući UK, slijedile su isti princip.
U samo 80 godina, pilići su od ovoga postali ovo.
Da bebe rastu tom brzinom,
vaše bi dvomjesečno dijete bilo veliko kao odrasla svinja!
Piletu je tada trebalo 16 do 18 tjedana da se udeblja.
Danas mu treba šest, šest i pol tjedana.
Pilići su danas golemi. Kao teletina, ali još bljutaviji.
Piletina je jeftina, ima je u izobilju, ali nema nikakav okus.
Kao čips. Začini su ono što daje okus.
Dakle, hoćeš reći
da ono što jedem
zapravo nije okus piletine, nego dodaci.
Nisi jeo ono što je priroda stvorila, nego ljudsku tvorevinu.
Ovaj komad je veličine moje glave.
Kužim.
Sad mi je jasno zašto su lanci pržene piletine posvuda.
Pilići se uzgajaju brzo, jeftini su, a budući da je meso bljutavo,
možete mu dati bilo kakav okus.
Zapravo je jebeno dobro.
Popeyes, osnovan u New Orleansu,
omiljen zbog okusa,
sada osvaja britanske ulice.
U samo jednoj godini
Britanci su kupili 8,7 milijuna njihovih sendviča s piletinom.
To je jedan svake tri sekunde.
U SAD-u, kad je Popeyes predstavio sendvič s piletinom,
postao je viralan i ljudi su poludjeli za njim.
Ljudi su se ponašali loše.
U L.A.-u su dvije osobe razbile aute zbog sendviča
koji je postao hit na društvenim mrežama.
U Marylandu su ubili čovjeka koji je preskočio red.
Amerikanci su počeli kritizirati Popeyes
i preispitivati što je točno u tom sendviču.
Ako volite piletinu iz Popeyesa
Trebat će vam ovo.
Ovo je apsolutni pobjednik,
s najviše sastojaka od svih mojih recenzija, njih 142.
Kako je ovo uopće legalno?
ZDRAVSTVENA STRUČNJAKINJA
Pržena piletina, idemo.
Te tvrtke čine sve što mogu da bude jeftino,
praktično
i neodoljivo ukusno kako ne biste mogli reći ne.
Ljudi su u panici jer konzumacija tog mesa može ozbiljno ugroziti zdravlje.
Ako na popisu sastojaka
vidite njih 45
i kemikalije koje ne prepoznajete, vjerojatno je ultraprerađeno.
Dimetilpolisiloksan. Sastojak Silly Puttyja.
Da ne spominjem mnoštvo sjemenskih ulja te prirodnih i umjetnih aroma.
Prirodne i umjetne arome
upitne su
jer su to kemikalije koje ne moraju navesti.
A te kemikalije možda nisu regulirane
zbog zakonske rupe u SAD-u.
Bilo je dobro.
Čak i u Europi, kad žele regulirati kemijski aditiv,
traže od tvrtke da dokaže da je siguran.
U SAD-u ne.
Tvrtke odlučuju koje su kemikalije sigurne.
Zašto FDA to dopušta?
Ova hrana potiče kronične bolesti.
To je velika prijetnja našem zdravlju.
Znanost koja stoji iza hrane…
Nisam mislio da ide u takve krajnosti.
Znate što? Bit ću iskren.
Sjebano je. Ali istodobno…
ima u tome nešto genijalno.
Ne mogu se pretvarati i reći
da je to pogrešno.
Nadigrali su sustav, čovječe!
Dobro. Istražio sam.
Ovako proizvode naš omiljeni fast food zalogaj, medaljone.
Komadići piletine usitnjavaju se u tvornici
i pretvaraju u mesnu pastu.
Zatim se dodaju kemijski aditivi i začini
da bi meso opet imalo okus po piletini.
Nastaje glatka tekstura,
dovoljno trajna da se može isporučivati po svijetu.
Najluđe je
što su znanstvenici osmislili savršen omjer soli i masti
da bi hrana bila primamljiva,
što znači da je ukusna
i ne možete prestati jesti.
Postoji čak i ljestvica neodoljivosti tih namirnica.
Pogledajte ovo.
Obroci koje sam jeo? Neopisivo.
Naši mozgovi ne mogu podnijeti
takvo iskustvo u svakodnevnoj prehrani i ne prejesti se.
Nije slučajnost da kad ultraprerađena hrana dominira tržištem,
uz pretilost raste i broj poremećaja u prehrani.
Nema sumnje
kako proizvode hranu od koje ćete se potencijalno prejesti.
Konkurencija je toliko žestoka da se lanci međusobno natječu
zapošljavanjem senzornih znanstvenika.
Nagovorio sam jednu znanstvenicu da se nađemo
da mi otkrije neke tajne.
Ako radite ovo i riječ je o prženoj piletini,
pretpostavljam da će doći crnkinja. Razumijete?
Bože!
Izgleda baš kako sam mislio.
- Kako si? - Bok, Mo!
- Što ima? - Drago mi je.
Upravo sam te tako zamišljao. Svaka čast.
Dobro.
- Dobro. - Ovdje će se dogoditi čarolija.
Rekli su mi da si stručnjakinja za piletinu u smislu okusa.
Svatko je stručnjak za ono što voli, zar ne?
Ali ja sam stručnjakinja za osjetila i potrošače.
- Imaš diplome i to. - Imam diplome i to.
- Daj! - Više diploma.
Neka čuju. Ovo nije TikTok.
Nije TikTok. Ja sam znanstvenica i kemičarka za hranu.
U glavi vidim bijelu kutu i nekog poput tebe.
„Voilà, uspjeli smo.”
Definitivno sam luda znanstvenica u laboratoriju
koja radi sa svim osjetilima i emocionalnim aspektom.
Da bi ljudi naručivali i konzumirali iznova i iznova, zar ne?
Ulaziš u ljudsku psihu, zar ne?
Znanstvenici za osjetila diljem svijeta pomažu usavršiti svaki element piletine.
Roštilj.
Silke je radila za jedan od najboljih američkih lanaca pržene piletine…
Idemo.
…koji dolazi u UK.
Njena specijalnost?
Hrskavost.
Tražimo markere koji će nam signalizirati
da proizvod izaziva žudnju.
Što se tada događa? Potrošači će se vratiti.
Zagrizimo.
Poslušajmo zvuk, osjetimo teksturu.
- To je ludilo. Bože. - Da.
Potrošačima zvuk signalizira svježinu i kvalitetu,
ali djeluje i na naš centar za nagrađivanje u mozgu.
Ne žudim,
ali kad jedem…
Proradi centar za nagradu.
- Kaže ti da je dobro. - Moj dopamin…
Dopamin mi udara u lice. Kao da se osvijetlilo.
Kao crack.
- Nisam ga probao. - Valjda.
- Ti si probala crack? - Ne.
Sviđaš mi se. Dobra vibra.
Hej.
Brate. Kako si?
Dobro sam. Radim brzi obrok. Što ima kod tebe?
Upoznao sam mnogo stručnjaka zadnjih dana.
Stvarno?
Da.
Znaš da jedan od sastojaka koriste i za podmazivanje kondoma?
Ma daj!
Ozbiljno, kondomi?
Tko bi rekao da je to u burgeru?
Čekaj malo.
Toliko toga stavljaju u meso,
umjetno proizvedenog, da dobiješ bolje iskustvo
i da se vratiš po još.
Puno si naučio.
Što sad misliš o svemu ovome?
Ne znam.
Mislim da ide dobro.
Drago mi je da se zabavlja, ili se čini tako.
No budući da je komičar, uvijek se pravi da je sretan.
Bojim se da možda nešto skriva.
Jedem pileće prutiće Prutiće s umakom
Piletina je da prste poližeš
Prošao je tjedan i pol…
- Da, prijatelju! Kvragu! - …i uživam.
- Ali bit ću iskren. - Mogu uloviti samo obrok.
Još se ne mogu riješiti nelagode
jer sam crnac i jedem prženu piletinu pred kamerama.
Odakle to uopće dolazi?
Znam koga ću pitati.
Slava
Vraćam se korijenima pržene piletine u južnjačkoj crkvi na nedjeljnoj večeri.
Ovdje se piletina kuha brzo, ali ima dušu.
Aleluja
Mogu li dobiti ovaj veliki komad?
Hvala vam.
Vidio sam kako se svi okupljaju.
Da, jedu prženu piletinu, ali to je više od toga.
Riječ je o obiteljskom objedovanju.
O ljubavi koja se ulaže u to.
Zanimljivo je kako su nešto tako jednostavno
velike korporacije učinile glamuroznim, uz energičnu glazbu i slavne osobe.
Rastužuje me
što ljudi sada jedu prženu piletinu
i ne prepoznaju genijalnost crnih kuhara koji su je usavršili.
Posjet jednoj od plantažnih kuća sagrađenih prije Građanskog rata.
Nekad su robinje pržile piletinu vlasnicima plantaža.
U 1860-ima, nakon ukidanja ropstva,
Afroamerikanci su usavršili to jelo i prodavali ga.
No bijeli Amerikanci počeli su to ismijavati u popularnoj kulturi,
prikazujući crnce kao lopove koji kradu piletinu.
1915. izašao je film Rođenje nacije,
najveći film tog vremena,
s ružnim prikazima crnaca koji jedu piletinu.
To je pomoglo učvrstiti stereotip,
a neke su tvrtke čak koristile rasizam kao marketinški alat.
Na scenu stupa pukovnik Sanders.
Imao sam 40 godina
i osmislio sam mješavinu 11 začina i biljaka
i poseban način prženja piletine.
Imao sam proizvod koji je bio nevjerojatan.
Kao dijete sam mislio da je pukovnik izmislio prženu piletinu.
Kako se on uklapa u to?
Bio je vlasnik benzinske crpke koji je imao restoran.
Tako je počeo.
Ako ste izvanredan građanin,
možete postati pukovnik.
To je kao viteštvo.
- Zbilja? - Da. Iskoristio je to.
Bijelo odijelo simboliziralo je vlasnika plantaže.
Stvara iluziju
da crnci sve rade za njega.
Bio je dobar u marketingu.
Ali igrao je na te duboke osjećaje o Jugu, zar ne?
To je bilo utješno za velik dio njegove klijentele.
Mnogi to i danas rade.
Koriste tu duboko ukorijenjenu južnjačku nostalgiju.
„Učinimo Ameriku opet velikom”, iako nije bila velika za naše pretke.
Sve su te stvari u igri.
On to iskorištava i zarađuje hrpu novca.
Čak i nakon što je prodao tvrtku za lijepu svotu,
novi vlasnici još su više igrali na to
i ostvarili golemi uspjeh.
KFC je sada najveći lanac pržene piletine na svijetu
s franšizama u 149 zemalja.
Japanci jedu KFC za Božić.
U Bloemfonteinu, naravno, za Kentucky Town.
Idemo!
Globalno, svake godine zarade više od 27 milijardi funti.
To je puno krilaca!
KFC je dugo broj jedan u UK-u. Dominira tržištem,
ulicama i benzinskim postajama.
Potrošit će 1,5 milijardi u sljedećih nekoliko godina
da učvrste svoj položaj.
To zovemo „osvajanjem teritorija”.
Pobrinut će se da ostanu broj jedan.
Gotovo sam na pola eksperimenta
i više nije tako zabavno.
Pržena piletina i kava.
DORUČAK
Već deset dana jedem ovu hranu.
Zapravo je jako ukusna.
Ali vidim da sam se udebljao.
Nije lijepo pogledati se u zrcalo i vidjeti…
Preneraziti se.
Definitivno nisam onaj stari.
Prilično sam trom.
Teže je nego što sam mislio da će biti.
To je istina.
Nakon nekog vremena, bit će napuhnut.
Umoran.
Njegov će probavni sustav patiti.
Dobre bakterije koje žive unutra, koje se zovu mikrobiomi,
bit će u neravnoteži.
Očekujem da će početi osjećati bol u trbuhu,
možda promjene u radu crijeva,
zadržavanje tekućine, želju za snom ili poremećaj sna.
Ti mikrobiomi proizvode hormone sreće poput serotonina.
Bit će pogođen i emocionalno.
Nakon 42 obroka
moram priznati da je liječnica u pravu.
Jedan je ujutro.
Jeo sam jako kasno.
Ovo je vjerojatno prva noć da ne mogu spavati.
Budan sam i nervozan.
To ti stvarno sjebe glavu.
U jednom trenutku misliš: „Ovo je najbolja hrana ikad”,
a onda u drugom
žudiš za voćem.
Ponekad poželim odustati.
Ponekad si kažem:
„Neću više jesti prženu piletinu.”
Znate.
Jedan je ujutro,
a ja ne mogu spavati zbog proklete pržene piletine.
Novi dan.
Doručak, pileći prutići.
Prikazali su piletinu kao sigurniju ili bolju od crvenog mesa,
što je čisto mazanje očiju.
Ideja da su pileći medaljoni
sigurniji od Big Maca
varljiva je.
Samo nastavljate jesti i jesti.
Hrana poput pržene piletine iz fast fooda,
koliko loša može biti?
Ali trenutačno samo u Americi
jedna osoba umre svake četiri minute
zbog bolesti izazvanih ultraprerađenom hranom.
To se ne događa samo u zapadnim zemljama.
Ovo je globalna zdravstvena kriza.
Ove godine dogodila se prekretnica.
Imamo više pretile djece nego djece koja gladuju…
u svijetu.
POZDRAV IZ CHICAGA
ZAMKA ZA PILIĆE
U Chicagu sam, sjedištu McDonald'sa,
pionira brze hrane.
Mislim da ovo neću moći pojesti.
Ovdje sam da upoznam lokalnu stanovnicu
koja će mi pokazati kakav su utjecaj lanci brze hrane
imali na njezinu zajednicu.
- Hej, Mo! - Kako si?
- Dobro sam. - Drago mi je. Hvala na dolasku.
I tebe zovu Mo?
- Da, i ja sam Mo. - Od Mo do Mo.
Ovo je Oak Park, jedno od ljepših područja u Chicagu.
- Lijepa četvrt. - Da.
Prošli smo pokraj hrpe dućana, ali ima i slatkih pekara
i restorana s etničkom hranom, poput onog s tacosima.
Sve je ovdje otmjenije i stvari su skuplje.
Ali idemo u West Garfield Park,
gdje sam odrasla.
Vidjet ćeš razliku.
TRŽNICA EL MOUINE
To je prehrambena pustinja.
Svuda je brza hrana.
U jednom kvartu naći ćeš McDonald's, Taco Bell,
Wendy's, Popeyes, Domino's, Subway.
Ptaš se: „Gdje je dućan?”
Ovo je jedan od dućana.
Imaju sliku namirnica,
ali kad uđeš, drže samo čips i sokove.
- Nema mrkve? - Nema.
Gljiva? Rajčica?
Ne. Možda ima jaja, ako je dobra trgovina.
To je ludo jer čak i u našim trgovinama jaja su… Jaja su minimum.
Kako stvari stoje, moraš uzeti ono što ti se nudi.
Koncept prehrambene pustinje dolazi iz UK-a.
Zapravo iz Škotske.
Odnosi se na područja s isključivo nezdravom hranom.
Lanci brze hrane ciljaju zajednice s nižim primanjima.
To im je dio svakodnevice.
Procijenjeno je da je 2025. oko 19 milijuna ljudi,
ili 6 % Amerikanaca, živjelo u prehrambenoj pustinji.
To je pomalo predatorski
jer su to potrošači koji možda nemaju drugih opcija.
- Stigli smo. Idemo u Sharks? - Idemo.
Radi vaše sigurnosti, ovo se parkiralište snima.
Možeš dobiti 20 krilaca i pomfrit za 15 dolara.
To je puno piletine za vrlo malo novca.
Također, nema stolova i stolica.
Ovo nije mjesto gdje sjedneš i jedeš.
- Pošteno. - Brza hrana. Uzmeš za van.
- Izvolite. - Hvala, brate.
Cijenim to.
Prehrambene pustinje nisu samo američki problem.
U UK-u, siromašne četvrti
imaju pet puta više restorana brze hrane
nego bogatije,
a više od 1,2 milijuna ljudi živi u prehrambenim pustinjama diljem UK-a.
- Je li to mama? - Bok! Što ima?
- Kako ste? Dobro? - Dobro sam.
- Skinut ću cipele. - Ne moraš.
Moram. U vašoj sam kući.
- Piletina! - Da. Izvoli.
Hvala.
Quintonelle, majka Mini Mo,
radi u zdravstvu i zna sve o učincima prehrambenih pustinja.
Vrlo je obeshrabrujuće.
Trgovine alkoholom, restorani brze hrane,
napuštene zgrade
i sve što ide uz to.
- Pogledaš kroz prozor… - Da.
…i vidiš te zgrade.
Njihov život tamo, pristup zdravstvenoj skrbi,
pristup hrani, pristup svemu tome.
Njihov je očekivani životni vijek gotovo 16 godina dulji od mojeg
jer živim ovdje.
Bože!
- To se zove jaz u smrtnosti. - Da.
Znamo da restorani s piletinom i brza hrana nisu najbolji,
ali jeftini su.
Mogu nahraniti djecu i znam da će biti siti.
Mislite li da su te prehrambene pustinje
osmišljene kako bi ljudi nastavili jesti lošu hranu?
Da, mislim.
To je vrlo manipulativno. Vrlo je zavaravajuće.
- Štoviše, posljedice su strašne. - Da.
Umiremo. Misliš da hrana ne igra ulogu u tome?
Naravno da igra ulogu. Zbog nje imamo visok tlak,
visok kolesterol, visok šećer u krvi, dijabetes.
Sve se to nameće zajednici
jer si ono što jedeš.
- Da. - I zato…
Jednostavno…
Frustrirajuće je i nema smisla.
Je li vam…
- Je li vam teško? - Da. Teško je.
A ne bi trebalo biti teško, pogotovo za nešto tako jednostavno.
- Hvala. - Jupi!
- Puno hvala. - Nema na čemu.
Hvala što ste me primili. Cijenim to.
Nisam znao što je prehrambena pustinja kad sam započeo ovo putovanje.
Ali kad uđete u tu četvrt,
stvarno je.
A ja ne dolazim iz privilegirane sredine.
Odrastao sam u siromašnom okruženju, ali
jednostavnim stvarima koje uzimamo zdravo za gotovo,
ljudi nemaju pristup…
u Americi.
Čovječe!
I u Ujedinjenom Kraljevstvu ima problema.
Ljudi idu u banke hrane. Troškovi života su narasli.
Ali ovo nije samo:
„Ups, nema povrća na uglu.”
To je namjerno.
Da bi ljudi bili nezdravi.
Čovječe. Ovo je teško.
Čovječe.
Kamo god krenete, okruženi ste
takozvanim distribucijskim mjestima.
Ideja je okružiti ljude proizvodom
i reklamirati ga.
Međusobno se natječu za kontrolu prehrambenog okruženja.
U marketingu postoji pojam CLV.
Vrijednost kupca tijekom života.
Ako mogu odgojiti kupca od malih nogu,
bit će sa mnom godinama.
A kad se brendovi uspiju povezati s ljudima,
povećavaju šanse da će ih ljudi kupovati,
jesti, konzumirati.
Mogu li dobiti Big…
Trebam pileći Big Mac
Netko je ukrao Hottie umak!
Crnačka kultura i crnci obično su
na čelu svega što je kul,
bilo da je riječ o glazbi, plesu, jeziku.
Baš mi se jedu medaljoni.
Zato brendovi surađuju sa svim tim kulturnim ikonama
u nadi da će ljudi reći: „To je kul. Želim biti dio toga.”
Prošla su samo dva i pol tjedna,
ali sad shvaćam da sam cijeli život
bio pod utjecajem pržene piletine.
Što ima, Ella? Da, bio sam u Nando'su.
I ne samo to, nego sam posudio i glas za Nando's…
Neugodno mi je to priznati, ali…
dio sam problema.
STANJE UMA
17. DAN
Pojeo sam gotovo 50 obroka
i moram biti iskren, mislim da sam uzeo preveliki zalogaj.
Udebljao sam se.
U Chicagu sam morao kupiti veće majice.
Muškarci rijetko kažu: „Ne osjećam se dobro u svojoj koži.”
Bio sam naivan misleći:
„Zdrav sam, koliko se mogu udebljati?”
Koliko to može biti nezdravo?
Koliko će mi to pokvariti raspoloženje?
Trebam pomoć.
Na Sveučilištu Michigan postoji cijeli odjel
koji analizira kako brza hrana poput pržene piletine utječe na ljude.
Uđi!
- Zdravo! - Bok, Mo!
- Drago mi je. - Dobro došao u moj laboratorij.
Upravo tako, a danas ćeš kušati neke od naših proizvoda.
Ovo je tako čudno.
- Uzet ću batak. - Da.
Zanima me kako ti je bilo posljednjih tjedana.
Kad jedem ovu hranu,
odlično se zabavljam dok ne završim obrok
i ostanem sam i shvatim…
To mi se dogodilo jučer. Osjećao sam se jako usamljeno.
Da. Raspoloženje ti padne.
Da. Zbog posla kojim se bavim, komedijom,
često tražim zabavu u životu, ili nešto smiješno.
Da.
Ali čak i u ovako kratkom vremenu,
ne da mi se to raditi.
A kad sam loše volje,
želim se počastiti s više hrane.
Ako jedem krilca,
možda ću uzeti i sendvič s piletinom.
- Osjećaš li se ikad tromo? - Da.
Kao da si malo usporen?
I drijemanje. Nije to kratki drijemež jer se osjećam…
- Kao da si drogiran. - O, Bože…
Hoću reći…
Ne odrijemaš i probudiš se odmoran.
Želiš to prespavati.
Bože, kao da si me pratila
jer se točno to događa, od riječi do riječi.
Dobro, imam još jedno pitanje.
Jesi li nekad htio prestati,
ali osjećao si da moraš nastaviti?
Da. Često jedem hranu i…
- Moram je pojesti do kraja. - Da.
Pokušavaš li se ikad nositi s lošim raspoloženjem…
- Tako da jedeš više takve hrane? - Da.
Ova vrsta hrane, koju većina jede…
Čini te razdražljivijim.
I vodi do depresije i tjeskobe.
- Je li to tako kod tebe? - Itekako.
Ali ako prestaneš jesti tu hranu, počet ćeš žudjeti za njome.
To što opisuješ zvuči kao droga. To je ovisnost.
Da.
Čak i tjeskoba… i…
Ne događa mi se često moždana magla,
ali zaboravljam riječi.
Zanimljivo je što su pitanja
koja sam ti postavljala
dijagnostički kriterij
za prve znakove ovisnosti…
- Opa. - O duhanu, alkoholu, kokainu.
Kad znaš da se zbog toga osjećaš loše,
ali dio tebe i dalje traži taj užitak.
Ta je hrana stvorena tako da brzo izazove
osjećaj nagrade u tijelu,
ali taj osjećaj brzo nestaje.
Tako stvaramo sve ovisničke tvari na svijetu.
Čini se da počinješ osjećati tu ovisničku privlačnost.
Da.
Nisam mislio da ću biti…
pod velikim utjecajem pržene piletine.
Da.
Šokantno je
što ta hrana to čini.
Ljudski je mozak vrlo složen.
Dio mozga zove se hipotalamus.
Govori nam da jedemo, prestanemo jesti, da smo gladni, nismo gladni.
To gubimo kao izravni učinak te hrane
jer taj put postane neuravnotežen,
a tada počinje ovisnost o hrani
i dugoročno može uništiti fizičko i mentalno zdravlje.
Šokantno je otkriće da 12 % djece
odgovara kriterijima ovisnosti o ultraprerađenoj hrani.
Kao majku, jako me plaši budućnost naše djece.
Jedem ovu hranu i ne osjećam se svojim.
To više nisam ja u zrcalu.
Osjećam se loše.
Osjećam se loše i usamljeno.
Toliko toga treba podnijeti. Jako je teško.
Kvragu.
Isključit ću ovo. Jebote.
19. DAN
DORUČAK
Danas mi ne paše.
Iskreno, bio sam naivan kad sam započeo ovo putovanje,
ali što se više upuštam u to,
sve više preispitujem svoju ljubav prema ovoj hrani.
Pržena piletina je posvuda,
a životinje moraju odnekud doći.
Ovo je koma.
Ali ono što se događa iza zatvorenih vrata,
industrija voli držati podalje od očiju javnosti.
Provjerio sam.
U Americi gotovo sve meso dolazi iz tvorničkog uzgoja.
A mi ih sustižemo.
U UK-u smo na 95 %.
Tvornički uzgoj, masovni uzgoj životinja,
započeo je u SAD-u, ali sad je duboko ukorijenjen u UK-u.
Sad ih ima više od tisuću,
skrivenih, ali sve ih je više.
Čujte ovo.
Samo nekoliko tvrtki dostavlja piletinu
u supermarkete i lance brze hrane u Americi.
Zovu ih Big Chicken,
a jedna od Big Chicken država je Arkansas.
Tamo idem sljedeće.
Točnije, u grad Springdale,
dom najvećeg američkog proizvođača piletine, Tyson Foodsa.
U Tyson Foodsu služimo sigurno, odgovorno i s užitkom.
Opa. Gledajući Tysonov promotivni video,
izgledaju simpatično za kapitalističkog korporativnog diva.
Naše vodstvo sjaji kroz naše milijunske brendove.
Hranimo svijet kao obitelj.
Istina je da je to brend vrijedan milijarde dolara.
Tyson je postavio standard za industriju pakiranja mesa.
A ako želite pobijediti u igri s piletinom,
samo morate igrati kao Tyson. Dođi, Alice.
Tyson je jedan od pionira vertikalno integriranog modela,
što znači da posjeduje svaki dio opskrbnog lanca.
Od inkubatora do pilića,
do klanja i proizvodnje,
poput pilećih medaljona, pa čak i do prijevoza.
To je kao crna rupa koja u sebe uvlači baš sve,
cijeli svemir.
To je način da financijski kontroliraju svaki aspekt.
Hvala, Alice.
Tyson zarađuje toliko novca
da je gotovo svaka velika tvrtka u svijetu kopirala njihov model.
U Ujedinjenom Kraljevstvu najveći su igrači Moy Park,
Hook 2 Sisters i Avara Foods.
Kontroliraju oko 70 % našeg tržišta piletine,
prerađujući oko 800 milijuna pilića godišnje.
Kad kažem „prerađuju”, mislim „ubijaju”.
Htio sam se sastati s Tysonom,
ali kad sam im rekao više o filmu, odustali su.
Zato sam pronašao lokalnu aktivisticu
koja se bori za prava radnika u peradarstvu.
Reći će mi što se doista događa.
- Kako si? Dobrodošao u Arkansas. - Dobro sam.
Provest ću te uokolo
da shvatiš koliko je Tyson moćan
u ovom gradu.
Grade ceste,
daju novac crkvama i dobrotvornim udrugama.
Vidim. Tysonov sportski kompleks.
- Na neki način kupuju ljude. - Točno.
Pogledaj, peradarska…
Da. Ali ne možemo ući jer je to privatno vlasništvo.
Posljednjih pet godina pišem o Tyson Foodsu,
a nikad nisam bila u tvornici
jer države poput Arkansasa imaju zakone o tajnosti.
To znači da ne smijete kročiti na Tysonovo imanje
s ciljem dokumentiranja bilo čega vezanog uz pogon,
a kazna u Arkansasu iznosi do 5000 dolara dnevno.
- Golemo je. - Da.
- To su pilići. - Da.
Čovječe.
Smrde!
Evo kamiona.
Prepuni su. Bože.
Svaki dan, cijele dane, ubijaju piliće.
A onda će biti u crkvi…
Bože. Čak ima i perja.
- Da. - Perje je posvuda.
Da.
Ovo me uznemirilo.
Malo se bojim za nas jer je ovo velika korporacija.
- Da. - U Americi novac znači moć.
Evo policije.
Ponekad dođe policija.
Da bi te korporacije uspjele,
moraju imati dobre odnose…
- Da. - …s političarima
i policijom i svima.
Prilično je zastrašujuće.
Znam da nas promatraju.
- Da, osjećam… - Promatraju nas.
Znam da je policija stala malo dalje. Ne znam je li to zbog nas.
Hoćemo li prijeći? Da, prijeđimo.
Ne želimo razljutiti policiju.
Ja sam crn, ti si Latinoamerikanka. Nemamo šanse.
Kad sam počela raditi ovaj posao, pitala sam radnike:
„Što želite?”
Radnici bi rekli:
„Samo želimo
da prema nama postupaju bolje nego prema pilićima koje ubijamo.”
Čovječe.
Mnoge stvari ne možemo ni zamisliti
jer ljudi koji rade u tim postrojenjima
zakonski ne smiju puno reći.
Događa li se to samo ovdje u Arkansasu ili se događa
diljem Amerike?
Svugdje u Americi.
To je problem cijele mesne industrije.
Radnici su mi pokazali snimke iz pogona.
Radnici moraju ubijati piliće koji zapravo nisu mrtvi
jer dolaze na traku brzinom od 175 pilića u minuti.
Ljudi rade rame uz rame s vrlo oštrim noževima
i metalnim mrežastim rukavicama te odvajaju kosti od mesa
u tri do pet sekundi, osam do deset sati u komadu.
Radnici su mi rekli:
„Nema odmora jer me žele pretvoriti u stroj.”
Jedan od najvećih problema s kojima se radnici suočavaju
jest uskraćivanje pauza za WC.
Linije ne smiju stati.
Kad radnici žele na WC,
a ne mogu dobiti pauzu,
uriniraju na liniji.
- Piške po sebi. - Jebote…
Čuli smo za mnogo slučajeva u kojima su radnici morali nositi pelene.
- To je ponižavajuće, znaš? - Čovječe.
Nijedan radnik ne bi smio biti izložen takvom iskorištavanju
da bismo jeli sendvič s piletinom.
Ona je hrabra žena koja pokušava nešto promijeniti,
ali nitko je ne sluša.
Lanci brze hrane ne dolaze vidjeti što se događa.
„Ludo je da se naša piletina proizvodi ovako.”
Ali oni kažu: „Nismo to vidjeli, nije važno.
Dajte još bataka!”
U industriji ti radnici,
koji rade jedan od najopasnijih poslova u SAD-u,
riskiraju živote za nešto više od minimalne plaće,
u uvjetima gdje riskiraju amputaciju ili hospitalizaciju
jer su to vrlo veliki strojevi,
a netko mora ući unutra i očistiti strojeve.
Radnik u Tysonovoj tvornici u Alabami dekapitiran je.
Tyson je rekao: „Mi nemamo s tim veze jer je
radnu snagu osigurala treća strana.”
Tako se distanciraju od nezakonitih radnih praksi.
Zabrinutost zbog radnih praksi nadilazi pogon za preradu.
Postavljaju se pitanja
o uvjetima u industriji velikih proizvođača piletine,
uključujući i farme.
U peradarskoj industriji mnogo je neprijavljenih radnika, izbjeglica.
Oni se neće ni na što žaliti.
Da bih shvatio radno okruženje,
uspio sam stupiti u kontakt s neprijavljenim radnikom.
Hvala što ste došli.
Hvata piliće
na kooperantskim farmama više peradarskih tvrtki iz Arkansasa.
Nas šestero hvata piliće.
U jednom danu uhvatimo 40 000 pilića.
Hvatamo dva pileta svakom rukom.
Moji prsti više nisu u dobrom stanju.
Ne mogu ih zatvoriti.
Ponekad kad spavamo,
ruke nam se trzaju kao da i dalje lovimo piliće.
To su okruženja puna kemikalija,
a radnici često nemaju zaštitnu opremu.
S pilićima nije lako pa je to stvarno težak posao.
Rekli su mi da i djeca hvataju piliće.
Da. Mnogo djece. 15, 16, 17.
Dječak koji radi u mojoj grupi
imao je vrućicu, kašljao je,
oči su mu bile natečene od kemikalija.
Plakao je i skoro se onesvijestio.
Upoznavši Carlosa,
doznao sam da je 2023. američko Ministarstvo rada
otkrilo više od stotinu djece zaposlene kod izvođača,
koja su ilegalno radila u devet velikih klaonica,
uključujući George's i Tyson Foods.
„Tyson Foods pridržava se zakona o radu
i najviših standarda odgovornosti u poslovanju.”
Bio je to netko mojih godina
i vidio sam kako mu je taj posao uništio tijelo.
To je moderno ropstvo.
To je jedina prava riječ.
Industrija je uspjela zamaskirati piletinu
i pretvoriti je u nešto što zvuči fantastično.
Gotovo predobro da bi bilo istinito.
Zato što jest!
Znao sam da je to težak posao,
ali kad upoznate ljude koji se time bave…
To vam stvarno promijeni pogled
na hranu koju…
volite.
Ovo je veliko.
I razumijem,
što sve dublje ulazim u to,
dijelom osjećam kao da će se
ljudi u crnim odijelima
pojaviti pred mojom kućom.
20. DAN
Ne mogu vjerovati koliko je dio peradarske industrije sumnjiv.
RUČAK
Rekli su mi da odem u Delaware, gdje se ljudi bore protiv toga.
„Dobrodošli u Delaware. Beskrajna otkrića.”
Kao da su znali da dolazim.
Jer to i radim. Otkrivam.
Čovječe, poludjet ću. Ludim.
Jedem ovu piletinu i ludim.
Peradarstvo je velik biznis u Delawareu,
a njegovi se učinci spominju čak i na radiju.
Mesna industrija proizvodi tone otpada od pilića.
Ljudi koji žive blizu farmi pilića
zabrinuti su zbog utjecaja pilića na njihovo zdravlje.
Evo što sam naučio s radija.
Delaware ima mnogo pilića
koji proizvode hrpu govana.
Oprosti, mama.
Sad zamislite sve piliće u Americi.
Njihov godišnji izmet mogao bi prekriti cijeli London.
I Edinburgh. To je puno govana.
- Bok, brate. - Mo, kako si?
- Dobro. Kako si ti? - Drago mi je.
Donio sam kišu.
- Michael. - Kako si?
Michael živi ovdje i bori se protiv toga.
Pokazat će mi problem.
Kad vidiš te peradarnike…
- Dobro. - Primijetit ćeš i ventilatore.
Da.
Ne služe samo rashlađivanju.
Postavljeni su jer se pilići uzgajaju na hrpi otpada.
- Da. - U jednoj od novijih štala
nalazi se 50 000 pilića.
50 000 pilića proizvodi otpad
koji se ne čisti redovito pa sjede na njemu.
A tu je i amonijak.
- Sranje. - Taj amonijak
uzrokuje sljepoću pilića.
Moraju ventilirati prostor jer će inače ubiti piliće.
Dobro.
Ako taj zrak izlazi u zajednicu,
što misliš da se događa?
Dobiješ toksičnu smjesu plinova
koju ljudi udišu. To utječe na zdravlje.
Vidiš ovo? Vidiš gdje žive susjedi?
Jebote! To je tako blizu!
To su veterani. Ovdje živi veteran.
Dok se borio u Iraku, što su učinili?
Sagradili su mu kokošinjce preko puta kuće koji šire smrad.
Smrdi, čovječe!
- To osjećaš svaki dan? - Svaki dan.
- Osjeti se u autu! - Uvuče se u odjeću!
To nije u redu jer su to lijepe zajednice izgrađene na poljoprivredi.
Ne kažem da je poljoprivreda loša.
Ali postoji način poljoprivrede koji ne uništava zajednicu
i kvalitetu života susjeda.
Nisam mislio da će doći do toga
da su ljudi masovno pogođeni
kvalitetom zraka i vode koju piju.
Nije riječ samo o smradu.
Ova golema tvornica
jedna je od najvećih tvornica pilećeg otpada u Delawareu.
Ovdje kolju milijune pilića.
Moraju ih i oprati.
Tu su utrobe i ostale gadosti.
Možda ne objašnjavam baš znanstveno,
ali u osnovi, uzimaju tu otpadnu vodu
i prskaju njome polja.
Svi koriste vodu iz bunara.
Ozbiljno? To je sjebano!
Ljudi ne mogu disati zrak, piti vodu, izlaziti van.
Djeca obolijevaju od astme
da bi mogli prodavati jeftinu piletinu
za 99 centi ili 1,99 dolara za pola kilograma.
Šališ se?
Veliki su problemi u industriji koja je postala premoćna.
Mountaire, tvrtka optužena za zagađivanje zraka i vode,
nagodila se u kolektivnoj tužbi za 205 milijuna dolara,
ali je zanijekala odgovornost.
Sve preispitujem. Perem se
i perem zube flaširanom vodom.
Toliko sam paranoičan.
Kad sam započeo s ovim, nisam znao za ove probleme.
Nisam znao.
Nisam znao da je to problem.
I razočaran sam što nisam znao za to.
Onda dođete tamo. Gledate tvornicu pokraj nečije kuće.
To je jako tužno.
Želim prestati jesti piletinu.
Zaista. Želim prestati. Ne želim to više raditi.
Da.
21. DAN
Lijepo je
okupiti se s obitelji i jesti kantu piletine.
Ali po kojoj cijeni?
Počnete razmišljati drukčije.
Nisam o tome razmišljao prije ovoga.
„To je poljoprivreda. Moramo preživjeti.”
No je li nužna ovakva mjera?
I ja bih govorio: „To je samo piletina, čovječe.
Smirite se.”
Ali kad čujete priče ljudi koji su stvarno pogođeni,
kad jedete piletinu i netko vam kaže
da je ta ovisnost slična ovisnosti o kokainu,
ostanete zapanjeni.
Ako se može zaraditi toliko novca,
onda se istovremeno mnogo toga i skriva.
Vidim to ovdje, u Americi,
ali kod kuće…
Koliko to duboko ide?
Masovni uzgoj životinja iznimno je štetan za okoliš.
Pilići se uzgajaju na žitaricama, uključujući soju,
koja dolazi iz prašuma, uzrokujući krčenje šuma.
U Ujedinjenom Kraljevstvu, umjetna gnojiva i pesticidi
uzrokuju opadanje kvalitete tla.
Naše tlo doslovno nestaje.
Znanstvenici tvrde da će opstati još samo nekoliko desetljeća.
Bez tla nema hrane.
Kraj igre.
Spreman sam.
Bježimo odavde.
24. DAN
ZAVRŠNA FAZA
KFC ima drive thru.
Imaju pametnu strategiju. Naručite i pitaju: „Još nešto?”
- Dobar dan. - Pozdrav.
Može Mini Variety Meal?
Još nešto?
Može i porcija krilca?
Još nešto?
- Hvala. Doviđenja. - Čuvajte se. Vidimo se.
Vidite? „Još nešto?”
Nisam htio sve to.
Ova hrana je problematična.
Ovo putovanje otvorilo mi je oči.
Ne mogu ignorirati što sam naučio.
Otkad sam se vratio, istražujem.
Čini se da je KFC u naletu.
Lanac brze hrane KFC najavio je otvaranje 500 novih restorana
u UK-u i Irskoj u sljedećih deset godina.
Mo je rekao da ne želi biti istraživački novinar,
što razumijem, ali mislim da će u jednom trenutku,
ako želi dublje istražiti tu industriju,
morati raditi novinarski posao i…
kopati dublje.
Dobar dan i dobro došli u sjedište KFC-a.
Ako imate upit za korisničku službu, pritisnite jedan.
Sva pitanja za korisničku službu moraju se podnijeti u pisanom obliku…
Ne radi se samo o tome kako je eksperiment utjecao na mene.
Kao tržišni lideri, moraju objasniti kako njihova hrana
utječe na naše zdravlje i na okoliš.
Ovo je e-mail od KFC-a.
„Hvala što ste se javili i podijelili informacije o dokumentarcu.
Zvuči kao zanimljiv projekt.
Iako ne možemo izravno pridonijeti, želimo vam puno uspjeha
u objavljivanju ove priče.
Hvala vam što ste nas kontaktirali i sretno s filmom.”
U osnovi su me tretirali kao glupana.
No ipak sam postigao nešto.
Glavni direktor Britanskog odbora za peradarstvo želi razgovarati.
Predložili smo da se nađemo na jednoj od njihovih farmi, ali rekao je:
„Pristup će biti težak.”
Zanimljivo.
Zato smo se našli na ovoj slatkoj gradskoj farmi.
- Kako si, Rich? Kako ide? - Dobro, hvala. Ti?
Doveo sam te u Hackney. Jesi dobro?
Da, jako dobro.
Izgledaš kao tajni policajac.
U Ujedinjenom Kraljevstvu koljemo oko 20 milijuna pilića tjedno.
- Tjedno? - Tjedno.
Ali razmišljaj o broju ljudi. 65 milijuna ljudi. Ne jedu svi meso.
- Recimo da 60 milijuna jede piletinu. - Da.
Pola pileta po osobi tjedno.
To nije puno.
A u ovoj zemlji mnogi su gladni.
U osnovi, dok nisu svi siti,
ništa drugo nije važno.
I da, moramo paziti
kako se odnosimo prema ljudima, okolišu, pilićima,
ali možemo to riješiti. Ako uspijemo,
imamo izvor hrane za cijeli svijet, ne samo za UK.
Govoriš kao političar, Rich. Još ćeš početi ljubiti bebe.
Da, ali to je…
Na ovom putovanju
vidio sam sve aspekte industrije uzgoja pilića.
Nisam bio spreman na otpad.
Što činimo ovdje s otpadom?
Ima optužbi i kritika na račun naše industrije
i onoga što radimo s otpadom,
ali mogu sa sigurnošću reći da je sav otpad,
a govorimo o farmama, ne o pogonima, pod strogom kontrolom.
A što je s otpadom iz pogona?
I to se strogo kontrolira
kako ne bi bilo opasno i štetno.
Ne koriste se prečaci?
Ne. Nema koristi.
Ali tu je tvoja PR-ovka.
Svakog će časa uskočiti i tražiti da prekinemo snimanje.
- Ali trudimo se biti dobri susjedi… - Da.
i ne utjecati na ljude.
Nakon našeg razgovora, u vijestima je izašlo
da se Avara Foods, tvrtka koju Richard predstavlja,
trenutno suočava s najvećom
ekološkom tužbom u britanskoj povijesti,
zbog zagađenja tri rijeke.
U slijevu rijeke Wye ima više od 20 milijuna pilića
koji proizvode više gnoja nego što zemlja može apsorbirati.
Industrijski uzgajivači pilića koji opskrbljuju restorane
doslovno su zagadili rijeku Wye.
- Što ima, brate? - Što ima?
Kokoda, frajeru!
- Uđi. - Što ima?
- Da, G. Sve pet. - Uđi.
Bio si s onim Richardom? Kako je bilo?
Cijenim što je došao i razgovarao sa mnom,
ali kao da sam razgovarao s umjetnom inteligencijom.
Postavljam mu pitanja, a on kaže: „Pa, znaš, treba nahraniti puno ljudi.
Možemo li učiniti više? Možda.”
Gdje si onda sad? Što dalje?
Teško je jer nitko ne želi razgovarati.
Dobio sam e-mail od KFC-a.
KFC Globala.
- Dobro, to je nešto. - Da.
- Zar ne? - Daj da vidim.
Tu je broj. Trebao bi ih nazvati.
- Nazovimo ih. - Da?
Halo?
Ovdje Mo Gilligan. Poslao sam vam e-mail
u vezi dokumentarca o prženoj piletini.
Halo?
Isključili su me.
- Jer su se javili. - Stvarno?
Halo?
Snimam poziv za dokumentarac. Smijem li nastaviti?
Dobro.
Kvragu.
- Prekinula je. - Da.
O, Bože. Znaš što?
Znaš što je učinila? Javila se i isključila zvuk.
- Da, i slušala. - Samo je slušala.
To je ludo.
To je najbliže što sam došao do nekoga iz KFC-a.
- Da. - Najbliže.
Ostavili su broj.
Zašto su ostavili broj ako se ne javljaju? Čemu?
Nije iznenađenje
da, kao i mnogi brendovi brze hrane,
KFC surađuje s internetskim influencerima s milijunima pratitelja
kako bi promovirao proizvode i brend mlađoj publici.
Bok, prijatelji. Ja sam Niko i na farmi sam.
Niko. Sviđa mi se Niko. Dobar je čovjek.
Istražimo što je iza kante.
O, Bože.
Pogledajte sve te piliće! Nema kaveza.
Mislio sam da je 4000 pilića u jednom malom kavezu.
Ne, nema kaveza.
Ponosni smo na dobrobit životinja.
Prikazuju zdravu stranu
uz pomoć nekoga s mnogo pratitelja,
ali kontroliraju što će biti prikazano.
KFC je doveo Nika ovamo dok su pilići mali i slatki.
Stari su 15 do 20 dana. Vratili smo se kad su imali 33 dana.
- Stalo vam je do tih pilića? - Da.
A do ovih?
Je li vam stalo do ova tri pilića
koja više ne mogu stajati?
Preteški su.
To je vrlo zlokobno.
Novo digitalno doba u kojem možete manipulirati tržištem.
…pilići imaju puno prostora za kretanje…
To je zavaravanje javnosti.
Vjerojatno bih lakše došao do njihovog tajnog recepta
nego do informacija o tome otkuda
nabavljaju piletinu i kako se pilići tretiraju.
Hvala na pozivu. Farma je nevjerojatna.
Pitanje je, što skrivaju?
Pronašao sam čovjeka čija snimka priča drukčiju priču od KFC-ove.
Poslao mi je koordinate
jer se on i njegov tim večeras vraćaju unutra.
Nisam mislio da ću zbog piletine noću biti u Lincolnshireu
i slijediti koordinate.
Osjećam se… Osjećam se ludo, neću lagati.
Osjećam se kao pravi novinar.
Osjećam se kao Martin Kemp.
To mu je ime? Martin Kemp.
Ne, to je onaj iz Spandau Balleta. Ross Kemp.
U Lincolnshireu kolju najviše pilića u Ujedinjenom Kraljevstvu.
Kao i uvijek, slijedite li novac, doći ćete do istine.
Drugi najveći proizvođač piletine u Ujedinjenom Kraljevstvu, Moy Park,
opskrbljuje nas s 25 % piletine,
uključujući i onu koja završi u nekim KFC-ovim kantama.
Ali čekajte…
Ta britanska tvrtka
zapravo je u vlasništvu drugog najvećeg američkog proizvođača nakon Tysona,
Pilgrim'sa.
A oni su u vlasništvu kraljeva pilića, JBS-a,
koji proizvode do pet milijardi pilića godišnje, globalno.
Mislim da je to on.
- Matthew! - Bok.
- Što ima? Jesi dobro? - Bok, Mo, drago mi je.
Kako si? Uđi.
KFC-ova farma je s lijeve strane.
Vratit ćemo se večeras.
Snimili smo je prije tri godine.
Video je imao 12 milijuna pregleda.
Bit će zanimljivo vidjeti je li se što promijenilo.
Upoznat ću te s dvojicom kolega.
Jedan je profesionalni istražitelj s mnogo iskustva.
Mislim da ih možemo snimiti s leđa.
Hej, što ima?
- Hej. - Bok.
- Ovo je ozbiljno. - Da.
Kao Call of Duty. Malo se bojim.
Čega se bojiš?
Ne znam, nikad nisam vidio…
- Bojiš se nas, zar ne? - Jer nosite fantomke.
Ovo je farma Moy Parka.
Prići ćemo sa sjevera.
Tamo su dvije naseljene kuće.
Koliko je to rizično?
Najveći je rizik ako farmer ili radnik
odluče uzeti stvari u svoje ruke.
Znam da neki farmeri imaju sačmarice.
Već su pucali na moj dron, to se događa.
- Stvarno? - Da.
Čovječe.
Meni je osobno svejedno.
Netko to mora učiniti,
pa ćemo to i učiniti.
Pratit ću vas. Promatrat ću. Neću ući.
Možemo li te nagovoriti?
- Volio bih… - Ne?
- Ali cura mi je zabranila. - U redu.
Rano je jutro i ekipa ide na jednu od Moy Parkovih farmi.
Iskreno se brinem za njih.
Možda imaju drukčije mjere ako pronađu uljeze.
Razumijete?
Da. Moraju biti oprezni.
Malo sam napet.
Imam osjećaj da će netko doći.
Ne shvaćate, ja ne radim ovakve stvari.
Javljam da smo stigli.
Pokazat ću ti što vidim.
Još nismo uspjeli ući.
Imaju tri zasebne brave
i ovu zaštitnu plombu.
Puno je više osiguranja nego prije tri godine.
Oprosti što govorim tiho. Ne želimo da nas netko primijeti.
Pronašli smo kantu za smeće
i želim ti pokazati što je unutra.
Pilići su stari otprilike dva tjedna.
Smrad je odvratan, Mo. Moram držati dah.
Pronašli smo mnogo kanti za smeće,
ali zanimljivo, i one su zaključane.
Ne žele da ljudi snimaju piliće unutra,
ali sve su ove kante pune i zaključane.
Vratit ćemo se.
Vidimo se.
Pretpostavljam da je prijašnji rad Matthewa i njegova tima…
nekima zasmetao.
Kako se osjećaš?
Čini mi se da umjesto da riješe problem
čudovišnih pilića koji ne mogu stajati,
koji su preteški…
Umjesto da riješe taj problem, samo pojačavaju osiguranje.
To se događa u cijeloj Velikoj Britaniji.
Nije to samo ova farma.
Mnogo je takvih farmi.
Skriveno je od pogleda i to je…
Mislim da je pogrešno.
Uvijek isto.
Nije slučajnost
što su postavili još lokota.
Nije slučajnost što mi nitko ne odgovara.
To je moć te industrije.
Nedugo nakon susreta,
istražitelji su mi poslali snimku farme Avara u koju su uspjeli ući.
To je ista tvrtka koja je optužena za zagađivanje rijeka pilećim otpadom.
Izgleda užasno.
Naš ljudski dio kaže
da nijedna životinja ne bi smjela tako živjeti i patiti.
To je piletina koju sam vjerojatno jeo, a vjerojatno je i vi jedete.
To je surova stvarnost.
Tijekom cijelog ovog eksperimenta industrija je bila tajnovita
i šutjela je,
ali kad vidite što se događa iza zatvorenih vrata,
shvaćate razlog šutnje.
Jeftina piletina nije jeftina.
Gotovo tri četvrtine svjetskih antibiotika
daju se uzgojenim životinjama
kako bi se spriječile bolesti u tvornicama.
Ako nastavimo ovako,
Svjetska zdravstvena organizacija upozorava
da bi zbog porasta otpornosti na antibiotike
moglo doći do postantibiotskog razdoblja
u kojem bi bolesti koje se sad liječe mogle opet biti smrtonosne.
28. DAN
Još 24 sata i eksperiment će završiti.
Ali dok jedem piletinu za doručak s maramom na glavi,
osjećam se kao najveći crnac ikad. Razumijete?
Dok jedem ovu hranu,
moram reći da mi je dosadila.
Kažem to dok uzimam još jedan zalogaj.
RUČAK
Ispravno je da zadnji obrok provedem s dečkima u južnom Londonu.
Što ima? Hej, dečki!
Mislio sam da će biti: „Iznenađenje! Posljednji batak!”
VEČERA
Opa. Da.
Originalna krilca i novi BBQ umak.
Ne želiš to, zar ne?
Zamisli posljednji komad.
- Čestitam, brate. Posljednji obrok. - Ne, čovječe. Cijenim to.
O čemu sada razmišljaš?
Da, svakako se moram vratiti sebi.
Bio sam zaista šokiran nekim stvarima.
Ne možeš to zaboraviti.
Nisam mislio da će putovanje biti tako teško, ali bilo je.
Bilo je teško. Slušati priče…
Da, bilo je teško. Želiš ostati i boriti se,
ali dobiješ pravi uvid
na što su sve spremni da bi zaradili gomilu novca
i nije im važno tko im je na putu.
Onda počneš razmišljati
ako se to događa sad,
kako će tek biti za pet, 10, 15 godina?
Definitivno si vidio svašta
i ponosan sam što si prošao ovo.
- Hvala ti. - Da.
Ljudi, uspio sam.
Nakon 84 obroka pržene piletine,
napokon je vrijeme da stanem.
Prvi obrok koji nije pržena piletina.
Imam kavu, zobenu pločicu i bananu. Napokon.
Napokon!
Vraćam se dr. Abood
da vidim što mi je učinio jedan mjesec jedenja pržene piletine.
- Dobro, idemo. - Stani na vagu.
Dobio si tri kilograma.
- Pola stonea. - Kvragu!
Tri i pol centimetra.
Tri!
- I pol! Bože. - I pol.
Osjećam da si dobio…
- I ja osjećam. - Masnoće.
- Da. - Udahni i izdahni!
Puši.
Dobro, Mo. Nisi više tako veseo?
Nisi optimističan.
Da, to mi je utjecalo na raspoloženje.
- Samo bih plakao, slomio bih se. - Žao mi je.
Da.
To otvara oči
što se može dogoditi ljudima,
svima nama, osobito mladima.
Da, zabrinjavajuće je
što sam jeo tu hranu samo 28 dana…
Da sam nastavio još jedan mjesec… Znam kako bih se osjećao.
- Upravo tako. Zamisli tinejdžere. - Da.
Oni to ne mogu razumjeti,
razmišljati kritički o tome.
Ako se inače tako hrane,
taj im je osjećaj normalan
jer nisu iskusili ništa drukčije.
Sjećaš li se da smo govorili o genetskoj predispoziciji?
Tvoja majka ima dijabetes tipa 2.
Povećao si razinu šećera u krvi.
Prije je bila 30. Sad je 32.
Povećanje od dva nije mala stvar.
To je uzrokovala hrana koju si jeo.
Ako nastaviš, na putu si prema dijabetesu.
Dijabetes zovemo tihim ubojicom.
Može uzrokovati sljepoću.
- Dovesti do amputacija… - Dobro.
Može utjecati na srce, mozak, sve.
- Zbilja? - Nije to laka bolest.
Ali ne brini se.
Sve o čemu smo razgovarali reverzibilno je.
Stvarno?
Moraš se zdravo hraniti.
- I vježbati. - Da.
Želim svoje staro tijelo i svoje staro ja.
Upravo tako. Predložit ću ti nešto.
Jedi što više zelenog povrća,
popij sok od mrkve… Stvarno je ukusan.
Daj, doktorice. Tko želi popiti sok od mrkve prije spavanja?
ŠEST MJESECI POSLIJE
Ne, ne mogu se opustiti.
To je hrana koju jako volim,
a da nisam krenuo na ovo putovanje,
nikad ne bih vidio drugu stranu.
Mnogi ljudi zarađuju na tome na razne načine,
a ne… Da, ne odgovaraju za to.
To me razljutilo. Uzrujalo me.
Koristim staromodne riječi. Ne, to me razbjesnilo.
Ne mogu lagati i reći da više neću jesti tu hranu.
„Dobrodošli na Wing Fest.”
Wing Fest.
Ali svakako ću na to gledati drukčije.
Koja krilca želiš danas, stari?
Sva.
Da, želim piletinu s roštilja.
Za početak, jedite manje mesa.
Baš svi bismo trebali
jesti manje mesa i tu nema rasprave.
Ovako kupujem.
Ako okrenem pakiranje i ne prepoznajem sastojke, ne jedem to.
Ne kupujem to, ne jedem to.
Ono smo što jedemo, a velik postotak bolesti
može se spriječiti jedenjem zdrave hrane.
Zato je obrazovanje ključno.
Brendovi i vlade trebali bi se zauzeti za transparentnost
informacija prema potrošačima
kako bismo znali što unosimo u tijelo.
Pristojna, humano uzgojena,
održiva, zdrava hrana trebala bi biti osnovno ljudsko pravo.
Ne znam kako će ovo utjecati na vas.
Možda ćete drukčije razmišljati o onome što jedete.
Ali čak i samo pokretanje razgovora
može biti vrlo moćno.
Moy Park je odgovorio sljedeće:
„Naši pilići imaju najbolju moguću skrb.
Svjesni smo optužbi nakon ilegalnog upada na farmu u Lincolnshireu 2022.
Nezavisni veterinari utvrdili su da su pilići zdravi,
da se ponašaju prirodno i da nema bojazni.
Naše farme su prostrane,
s dovoljno svjetla i hrane, i redovno se vrše nadzori.
Pilići se provjeravaju triput dnevno. Provodimo mjere biosigurnosti.”
Avara Foods kaže: „90 % Britanaca jede piletinu i mi im je dostavljamo.
2025. smanjili smo gustoću pilića
na 30 kg po m2, 23 % ispod zakonskih uvjeta.
Kao poslodavac koji je dio zajednice, želimo čistu rijeku Wye.
Optužbe pokazuju nerazumijevanje našeg posla
i uzgoja općenito.
Sigurni smo u sebe i znanstvenu neutemeljenost tvrdnji.”
Tyson Foods i KFC dobili su priliku odgovoriti
na tvrdnje u filmu, ali nisu željeli komentirati.
2019. KFC se pridružio BCC-u,
reviziji neovisne treće strane.
Obvezali su se poboljšati uvjete uzgoja
i prestati toviti piliće do 2026.
Na isto su pristali Popeyes, Nando's i Wingstop.
U veljači 2026. svi su se povukli
i osnovali Sustainable Chicken Forum, SCF,
kojim upravljaju…
oni sami.
No ljudi se odupiru…
Što ima? Ja sam Mo Gilligan.
S ekipom sam Bite Backa ispred Parlamenta.
Zalažemo se za pravedniji i zdraviji prehrambeni sustav.
Molimo vas da se obvežete na poboljšanje ekoloških politika
i zaštitu britanskih rijeka.
Ovi pilići slobodno se uzgajaju.
Bio je upola manji.
Bože. Opa.
Čovječe!
Nikad nisam držao pile.
Predivno je vidjeti ovo.
Prijevod titlova: Ivana Orešković