Downloaded from YTS.BZ
Official YIFY movies site: YTS.BZ
Ningú m'havia dit que l'amor pogués fer tant de mal.
Que ell era com una rosa:
si suportes les espines, arribes a la flor.
Bon dia.
És el teu primer dia d'insti. Espero que t'ho passis genial, reina.
Segur que t'encanta i que fas un munt d'amics.
Jo ja soc a l'hospital. En fi, desitja'm sort, sí?
Un petonet, reina. Mua. T'estimo.
Ai. Perdona, els de segon?
- Aquella porta. - Gràcies.
Perdó, faig tard.
Com et dius?
Idiota.
És a dir, l'ona, la partícula, com veurem més endavant…
- …em dec estar tornant… - …el sis…
- Un dels períodes més brillants de… - Hola.
Perdó. Soc nova i…
Fas tard.
Eh… Hasley Weigel?
Weigel.
- De pare alemany. - Molt bé.
Profe!
Amb mi, si fas tard no entres.
De debò?
Com us deia, enguany començarem amb el segle d'or espanyol.
Ets un malparit, tio.
- M'han fet fora. - Tècnicament, no.
Primer, t'haurien de deixar entrar.
Això d'estar aquí fumant porros, per què ho fas?
Per anar de guais?
- En vols? - Quin fàstic.
I allò?
Merda.
Es pasta de dents, eh?
Em fas gràcia…
Hasley.
Weigel. Hasley Weigel, de pare alemany. Satisfet?
"Hasley Weigel."
Hasley i prou.
Com et dius?
Hasley.
- Hasley, oi? - Sí.
D'acord. Olivia. Oli.
- De la classe? - Sí.
Quina putada allò d'abans, tia.
No et preocupis, que és el pitjor de tots. La resta, prou bé.
- Bé, com que és igual. - "Com que és igual."
Som allà fora, a les escales, fent un mos.
No sé si vols venir amb nosaltres.
- Sí? - Sí.
D'acord. Demano i vinc.
Genial. Fins ara, doncs.
Hasley!
A veure, gent. Presentacions. Ella és la Hasley.
- En Dylan. - Hola.
- En Zev. - Què dius?
En Neizan i la Carla.
- Hola. - Hola.
Com va?
Escolta, Oli. Qui és el noi ros?
Aquell?
En Luke Howland.
Quin paio. Millor no t'hi apropis.
- Per? - No està bé del cap.
És un penjat, se li'n va l'olla…
- Sou uns bèsties. - Què?
Que sí. Si el dolent ets tu. Ets tu.
- De què parleu? - Ei. Del ionqui.
- Ah, d'en Luke. - Genial.
Com va? Em dic Matt.
Un plaer.
Hasley.
Hasley?
Que bonic. Ets nova, oi?
Encara ets a temps de fugir.
Tu ni cas.
És complicat. Ma mare és la nova psicòloga.
- De l'insti? - Hòstia.
I de l'hospital.
És la curabojos de l'insti?
No facis servir aquest terme, ruc!
- Perdó. Té la pell fina, el marieta. - Ei, què fas?
Són bona gent. T'ho prometo.
Si algun dia t'emprenya, truca'm. I si no, també.
Tornem cap a la gàbia.
Aquest capde entrenem. Vindreu, oi?
Sí, d'acord. Per què no vens?
Així ens posem al dia.
D'acord, sí.
No fallis, eh, Hasley?
Vinga, Romeu.
Fins ara.
Què toca, ara? Filo, oi?
Llavors, què passa amb en Luke?
- Què no passa, vols dir. - Des que son germà es va matar…
- Sempre fa el boig. - Carla, tia.
Què? És millor que ho sàpiga i així no se li apropa.
Reina, si et planteges fugar-te,
escriu-me la nota sense faltes, sisplau.
Bona nit.
T'estimo.
Ai! Merda.
Trenta-cinc, a Sevilla, al palau de Las Dueñas,
que en aquella època estava llogat i hi vivien diverses famílies.
Quan ell tenia vuit anys…
SOMNIS
Weigel.
Se suposa que hauries de ser a classe.
Se suposa, Luke Howland.
No hi he volgut entrar.
Veig que t'han dit el meu nom.
Tan aviat i ja t'hi poses?
Em treu l'estrès.
"Dormir sota les estrelles.
Viatjar a París.
Viatjar en una furgo hippy…"
Escolta.
"Plantar un arbre.
Ballar en públic sense que m'importi res.
Encendre focs d'artifici."
Prou. És privat.
Què és? Una llista de coses pendents o què?
T'estàs morint.
Són somnis.
Que estranys, no?
Com es nota que no t'ha tocat viure aquí i allà.
T'envejo, que ho sàpigues.
Per això dels somnis.
No fa per mi.
Només serveixen per trencar-se.
No hi estic d'acord.
A mi em donen esperança. És com si…
Com si hi hagués més motius per viure.
O sigui, objectius inventats per donar sentit a una vida de merda, no?
De què serveix viure de les mentides?
Només són mentida si no ho fas realitat.
I calla, que segur que tu també en tens.
Mira, ara penso a fotre'm un brownie de maria
per passar el matí.
- Ja. Només penses en això, oi? - No.
També penso a nedar amb dofins, per exemple.
Saltar d'un penya-segat, conduir sense rumb
i viatjar a Amsterdam. Això també.
Pel brownie, no?
Exacte.
Escolta, per què portes la…? Què és? La dispersió de la llum?
És broma, oi?
No coneixes Pink Floyd?
- Sí. Bé, em sona. - Esclar!
És una de les millors bandes de rock de la història.
Radiohead.
Offspring. The Doors.
A veure, segurament els he escoltat algun cop.
Ni Green Day?
Ei, prou. Perdona'm la vida. Trec el mòbil i llestos.
Què? No, para. No.
Si és el teu primer cop, cal fer-ho bé.
Això què vol dir?
En vinil.
Tens 80 anys o què?
Cal que t'ensenyi com va néixer la bona música.
Ets un flipat.
Una pipada? De tant en tant, cal trencar alguna norma.
No em ficaré aquest porro als llavis.
Ei, vosaltres. Què feu? Amunt.
A Direcció, ja.
- És meu. - He dit ja.
És que ni la conec.
Doncs tu, amb la directora. I tu, a classe.
A veure, va ser una campana gairebé involuntària.
Que sí. Arribava tard
i com que sabia que no em deixaria entrar, ja està.
Sí. "Gairebé" involuntària, sí. Quina barra que tens.
Tu no et preocupis. Ja t'acostumaràs a l'horari.
Hasley, fas res després?
No. Per?
Vols que fem un glop?
D'acord. Sí.
Perfecte. Doncs, ens veiem després.
Va, seieu sisplau.
Matt, què hi fas aquí? Ves a la teva classe, que fas tard.
Per un bon motiu.
Com ho portes? La mudança i tot plegat.
Bé, normalment, no arribo a buidar les caixes.
Com és?
Marxem abans que pugui fer-ho servir tot.
Jo he viscut tota la vida aquí. Però, vaja, sí que viatjo amb l'equip.
De bàsquet, oi?
El capità, ni més ni menys.
Caram. I com és la vida aquí?
Ja saps què diuen: "Poble petit, infern gran."
Tranquil·la. Faré que sigui el paradís per a tu.
Em sento molt afalagada.
Pels inicis.
Gràcies per acompanyar-me.
Cap problema. Així puc estar amb tu una estona més.
És aquí.
M'ho he passat molt bé.
Jo també.
Ha sigut mil cops millor del que m'havia imaginat.
Hasley, reina.
Mama, com estàs?
Et presento en Matt, un company de classe. M'ha acompanyat a casa…
Mama, Matt. Matt, mama.
- Un plaer. - Igualment.
Et quedes a sopar, Matt?
M'encantaria, però he de marxar. Només l'acompanyava.
Bé, fins demà, Has.
Que guapo, no?
Mama, para.
Va, l'última volta.
Què fas? Quedaràs l'últim per culpa meva.
Tranquil·la. Aquí estic bé.
Molt bé. Hem acabat.
Tothom a la dutxa, va.
Vinga, nano. Explica. Volem els detalls.
No us explicaré res. Sabeu que soc un senyor.
Sí, per això has quedat últim a la cursa. Per ajudar la Hasley, eh, "senyor"?
- Exacte. - Va, no siguis així. Explica.
Ara calles, eh, Romeu? Va, senyor! S'ha enamorat.
- A quina hora hi hem d'anar? - A partir de les sis.
- D'acord. Bona hora. - Quan vulgueu.
L'hi has explicat?
Em quedo sola a casa. Si vols venir…
Sí, gràcies.
En Matt vindrà. Com va anar ahir? Explica.
Doncs, va anar bé.
Vam prendre alguna cosa i va insistir perquè anés a l'entrenament.
Tia, quina obsessió.
Sí. Després em va acompanyar a casa i…
- em va besar. - Què?
Sí.
- No perds el temps, eh? - I ell?
Tia, ben fet. No t'estiguis de res.
Ostres, quines ganes de festa!
No, ara tenim Física.
Quina mandra.
Hola.
Vinga, va. Tothom a seure.
Què hi fas aquí? Busca un altre lloc.
Els recordaràs a tots que existeixo.
Podeu abaixar l'estor?
Seguim amb el tema de l'òptica.
La llum pot rebotar igual que quan llences una pilota contra el terra.
Luke.
Weigel.
Què dibuixes?
Avui no dus la samarreta tacada.
Quants anys tens?
Dinou.
De debò?
Silenci, sisplau.
Gràcies.
Per això, veiem el nostre reflex,
perquè la llum torna cap a nosaltres amb la nostra imatge.
Podem passar a la següent?
La reflexió difusa.
La llum es reflecteix en vàries direccions per les irregularitats de la superfície.
XAFARDERA
Benvinguts.
Tens una casa molt bonica.
No, si no és meva. És de mons pares. Jo no soc tan carrinclona.
A gaudir.
Què dius, nano!
- Un regalet, papa. - Què són aquestes hores?
- Va, anem a beure. - Què passa, tio?
- Vinga, va. - Vinga!
Mare meva!
Calla. Em quedo paralitzada quan fa això.
Tia, et passarà.
I això?
- Hola! - Perdoneu, que estic ocupat.
- Ja després… - Tranquil.
- Ha convidat a mig insti o què? - Sí. Això sembla, no?
On collons va això?
- Posa la música! - Perdó.
- Hola. Que puc? - Sisplau.
El meu amic m'ha deixat sol.
He trepitjat aquí. Quin merder.
A més de colar-te, ens deixes sense música. Molt bonic.
El meu amic va a l'insti, eh? I jo, doncs…
"Doncs…"?
- Hola. - Hola.
Mira, aquest va aquí…
- Tio. - Què passa?
- Podem parlar? - No. No tinc res a parlar.
I aquest, aquí.
Llestos.
Hòstia! Tens traça per aquestes històries, eh?
Sí, m'agrada punxar. He de saber coses d'aparell i de cables.
I tant.
Em dic Olivia.
André.
Ella és la Hasley.
Com va? Voleu prendre res?
No. Estem bé, no?
Sí. De conya.
Bro, la Has.
- Ves-hi. - Jo?
Sí, esclar. Va.
Ves a parlar-hi.
Perdó. Estàs bé? Perdona.
- Espera, que et netejo una mica. - Sí.
- Soc un maldestre. - No et preocupis.
No passa res. Millor vaig al lavabo, d'acord?
D'acord.
Vine. A dalt n'hi ha un altre.
Com és que coneixes tan bé la casa?
Sembla un laberint.
Intuïció.
El lavabo. O potser et puc donar un cop de mà.
Crec que entro.
Hi entrem junts?
Vaja. Aquí també hi ha cua.
Luke, què hi fas aquí?
Busco un lavabo desocupat.
I vosaltres?
- Bé. No trigo. - No et preocupis.
Matt!
Ajuda'm amb en Zev, que està fatal.
Va, Matt! Si vomita al terra de la Carla, ens mata.
Ja vinc.
Si vols un consell, no ho facis.
Saps què? Estic una mica farta dels teus consells.
No em coneixes de res.
Això té la solució.
Millor treu-te-la.
Perdona?
Té.
Però gira't.
Gràcies.
No vull que ningú pensi res estrany.
Ja.
És igual el que pensin.
Tots acabarem en un bulevard de somnis trencats.
Millor baixem.
M'he pres seriosament fer-te de guia musical.
"Green Day, The Doors, The Who". O sigui, res d'aquest segle.
Només clàssics.
Bé, potser soc jo qui t'ha d'ensenyar un parell de cosetes.
Potser sí.
Això sí, els has d'escoltar amb mi.
M'ho promets?
Esclar.
Me'n vaig. Aquesta festa és una merda.
On vas?
A un lloc que t'encantaria.
Quin temacle! Quin temacle, no?
I no em diu res.
- T'estimo. - Que vomitarà a la saleta.
Ja està, ja està.
A veure si aquest lloc que deies és tan meravellós.
Llavors què, Weigel? Confies en mi?
No.
Excel·lent.
Espera.
Què és això?
És un secret.
Tanca els ulls.
No passarà res. Però tanca'ls.
Vine.
A poc a poc.
Per aquí.
Para.
Obre'ls.
Benvinguda al bulevard dels somnis trencats.
És preciós.
El vaig trobar amb mon germà Zach.
Mira. Quan hi ha lluna plena,
la llum es projecta al vidre i apareix l'arc de sant Martí.
Aquests dies pensava que t'ho volia ensenyar.
T'agrada?
Sí.
Això era del Zach.
Bé, els teus amics ja t'ho deuen haver explicat.
Un dia mon pare va embogir i ens vam barallar.
Llavors ho vaig portar aquí.
- Són teus? - Sí. Bé, els meus favorits.
La resta són a casa.
Alguns me'ls porta mon germà de Londres.
Quants en tens?
- No ho sé. Potser 500. - Molt bé, però 500 o més de 500?
És important?
Molt. Els has de comptar per a mi.
De debò?
Molt de debò.
Això del bulevard dels somnis trencats, ja ho havies dit abans.
Què és?
Un lloc tan bonic no hauria de tenir aquest nom.
És el títol d'un dels meus temes preferits.
Quan un somni es trenca, alimenta el bulevard.
No ho entenc.
Ho entendràs quan se't trenqui un somni.
Bé, ja has vist la llista. La majoria no els he complert.
I per què els tens, si no fas res per complir-los?
Diu el noi que no en té cap.
Vaig començar quan vaig veure que ma mare no es quedaria mai enlloc.
Per feina?
No, li fa por arrelar-se i que li passi com amb mon pare.
Quan jo tenia dos anys, ell se'n va anar i no l'hem tornat a veure.
Em va deixar el cognom
i l'obsessió per anotar coses que mai faré.
Saps què? M'ha agradat la teva idea.
Escriuré la meva llista i tu m'ajudaràs.
- A escriure-la? - No, coi. A complir els somnis.
I jo a tu.
"Conduir sense rumb."
D'acord.
Però primer…
Jo no ballo.
Jo tampoc.
Va, et porto a casa.
Luke.
MATT Ets a casa?
Sí, a punt de ficar-me al llit
- De debò que no t'agrada? És la bomba. - No, tia.
- Va, que fem tard. - Quines hores.
- Hola. - Com estàs?
Bé. Hola.
- Com va? - Sí, anem.
Va, cap a dins.
Mira, en Luke Howland.
Mira, en volem set per a Silence.
Quina llàstima. Està completa.
No pot ser.
Al web diu que en queden moltes.
Com estàs, Weigel?
Veiem-ne una altra.
- Sí. - No. No, Silence.
Hem vingut a veure Silence.
Per si de cas…
Hòstia. Perdona, tio. Ha estat un accident.
Ei, què passa?
Luke! Luke, torna!
Al teu fill no li ve de gust treballar.
Prou, Matt. Deixa'l, sisplau.
T'ho vaig dir. És perillós.
Què dius, nano?
- Tu no curraves, avui? - Però si és el Pushi!
Para. T'he dit que no em diguis així.
Sí que vens seriós, cosinet.
Potser busques això.
No. Passo, que demà obro.
Has parlat amb l'Olivia o la Hasley?
No vaig amb aquella gent, queda clar?
No et facis il·lusions.
Que no és això. Que hi ha tema. Parlem un colló!
- Un colló? - Doncs sí.
Un colló.
Mira, deixa't de parides i obre la boqueta. Sí?
Quan la llum travessa una gota, cada color es dispersa i surt l'arc de sant Martí.
O sigui que quan en veieu un, heu de saber que és pura física.
Seguim el pròxim dia.
- Com va? - Hola.
Quedem aquesta tarda?
Què vols fer?
Et recullo a casa després de l'entrenament?
- D'acord. - Perfecte.
Tio, va, espavila't.
Ja vinc.
Posa't guapa, eh? Després t'escric.
Què passa?
Que tenim entrenament i fem tard.
Matt, escolta, ja estarà tot tancat quan arribis.
Cinc-cents tres.
Què?
La suma de vinils: 503.
Gelat de maduixa.
I crispetes?
Què? Combinen perfectament.
M'agrada molt.
A mi, ara també.
Què hi fas aquí?
No m'ho puc creure.
Ni me n'havia adonat…
Perdona.
MATT Deixem-ho per un altre dia. Estic mort
Vols fer un volt?
No facis això!
M'encanta com te m'agafes.
O sigui que 503.
Ni més ni menys.
Per què ho vols saber?
Volia saber si arribaves a 520.
Que específic.
Sé que una ximpleria, però…
A la Xina, el 520 significa…
significa "t'estimo".
I sempre he volgut 520 roses per recordar-me que m'estimo
i que soc suficient.
M'agrada.
Per què fumes això?
Em fa volar.
Ho puc provar?
Ja no t'importa posar-te'l als llavis?
Puc o no?
No.
Estàs preparada pel viatge cap a la bona música.
Ei, està tancat.
Però tinc feina a la rebotiga, o sigui que tota vostra.
Perfecte, tio. Gràcies.
DISCOS
T'encanta aquest lloc, oi?
La música és el meu refugi.
Preparada?
Si no ho faig ara, me'n penediré.
- Hola, Pol. - Luke, què ha passat? Tot bé?
Què passa? No puc trucar al meu germà gran?
A aquestes hores? Tu?
Teniu una hora menys.
De debò, a veure, què et passa?
Començo a recordar el que era ser feliç, germanet.
Millor comença pel principi.
T'ho explico. He conegut una noia.
Es diu Hasley.
Aquest?
No.
D'acord.
Què es posa algú que ha de fer el seu primer bolo de DJ?
Ja. És que és fort, eh?
Molt fort. No donava un duro per l'André.
S'ha portat bé.
Oli…
tu com faries una playlist?
Jo trobo que és important que expliqui alguna cosa.
I després, que les cançons signifiquin alguna cosa per a tu.
O per en Luke.
No, nois. No és el que us penseu.
No, si és que… No pensem res.
No, no.
Us vaig veure marxar junts de la festa i us passeu el dia mirant-vos.
De la tensió, gairebé es pot tallar l'aire.
M'emprovo això.
Ja, però és que no sé què em passa.
Estic feta un embolic
i sé que faig mal fet i que en Luke no em convé i…
- Que tinc molta sort que en Matt… - Què? No, no.
El que té sort d'estar amb tu és en Matt.
No et confonguis.
A veure, és veritat que en Luke no és un tio fàcil.
I menys encara des de l'accident de son germà.
Has de saber on et fiques.
Crec que ho sé.
I t'ho diem perquè t'estimem.
I a ell també. Abans sortia amb nosaltres.
De debò?
Sembla impossible, però en Luke
va ser el primer a qui vaig dir que m'agradaven els nois.
Però, bé, va passar l'accident i va canviar.
Va començar a fotre's de tot, no sé quina història va tenir amb en Matt
i es va acabar.
- Una merda. - No en tenia ni idea.
Per això has d'anar amb compte.
I decidir-te abans no sigui massa tard.
És aquest.
Uau. Increïble.
És aquest.
Has.
Hasley.
Perdona'm. Em va passar l'hora i…
L'entrenament.
Què vas fer? Em vas trobar a faltar? Una miqueta, no?
Va, cap a classe.
Hola, bon dia.
Luke.
No és fàcil.
Silenci.
Escolta, el que va passar va ser increïble, però…
Estàs amb en Matt.
Però el vull deixar.
Només he de trobar el moment.
Confies en mi?
Weigel.
- Què? - Faig bons petons?
Massa llengua.
Creus que em deixarà?
Si no ho intentes, no ho sabràs mai, cosinet.
No ho sé.
Ves, ja ho acabo jo.
Va.
Vinga, va, Pushi.
Cosí.
M'agrada veure't així.
Papa.
Què?
Necessito un favor.
Em vull quedar al cine aquesta nit.
Per preparar una sorpresa.
Una sorpresa, tu? Per a qui?
Una noia de classe.
No t'adones que no estàs bé, fill meu?
¿No t'adones que, si de debò t'importés aquella noia,
el més decent seria no ficar-te en la seva vida?
No en tens ni puta idea.
El que no en té ni idea ets tu, fill meu.
Arribes a casa meva col·locat com una mona dia sí i dia també.
Saps com pateix ta mare cada cop que surts?
Què pots oferir a algú, que no siguin problemes, angoixes, disgustos…?
Ets un cabró.
Què hi fas aquí?
Et vaig dir que et compensaria.
Em perdones?
Matt, no sé si això funciona.
Has, l'he cagat. Ho sé, però…
No, no és això. De debò.
Sí que és això.
I tens raó, però…
També estàs cansada.
Divendres me'n vaig per un torneig. Parlem quan torni, sí?
Marxo, que l'entrenador em matarà.
Adeu.
Surt d'aquí! Fora!
Ja està bé! Què collons et passa?
- Deixa'm estar, tio! - Luke, no fotis!
Que em deixis, abans no et cardi la vida!
Però què dius? Sempre t'he fet costat!
No et deixaré tirat per molt que em cridis!
M'has sentit? No et pots passar la vida fugint!
- Mireu. - Que bonic.
M'agrada.
Muntem-la bé, que hem de recaptar diners pel viatge.
- Que sí, tia. - Sí.
- Hasley, què et sembla? - Mira.
A veure?
Va, centra't.
Doncs està molt bé. On ho celebreu?
Aquí, com cada any. On, si no?
És nova. No té per què saber-ho.
Però es fa notar ràpid.
Et passa res amb mi?
A mi? Res. Per?
Ei, calma. Sí? Calma. Carla, tranquil·la.
Jo m'ocupo de la música. Quan tinguis les paperetes, avisa'm.
- Genial. - Amb en Neizan mourem el càtering.
Mama…
Ho sento, no…
Hauries d'haver picat, Hasley.
Perdó per allò d'abans.
Hauria d'haver picat. No sabia que et visitava ma mare.
Ves-te'n, sisplau.
No et deixaré sol.
Que toquis el dos.
No veus que no et convinc? Et destrossaré la vida.
Això ho decidiré jo.
Com m'és t'apropis, més mal et faré.
Tens por, Luke.
I jo també en tinc.
No sé què em passa.
Només sé que no puc deixar això com si res.
Weigel, tens una vida perfecta amb un nòvio perfecte, i jo…
"Un nòvio perfecte."
El vull deixar, Luke.
Ahir us vaig veure. A casa teva.
M'és igual el que creguis que has vist. O el que pensi la resta.
En Matt no és per a mi.
Luke, si vols que me'n vagi, m'hauràs d'allunyar tu mateix.
Ho veus?
Tu tampoc pots.
I això?
He fet els deures.
"Sorprendre algú. Saltar al mar des d'un penya-segat.
Viatjar a Amsterdam.
Cantar sense pensar qui em mira."
Estan molt bé.
Saps?
Crec que avui no marxaré sense veure el reflex de la lluna.
M'hi puc negar?
No crec que vulguis.
Potser no.
Gràcies.
- Per què? - Per no deixar-me sol.
ENCENDRE FOCS D'ARTIFICI
PLANTAR UN ARBRE
VIATJAR A PARIS
DORMIR SOTA LES ESTRELLES
Com que no puc complir el teu somni de portar-te a nedar amb dofins…
És perfecte.
I això?
La meva interpretació de la vida: una ruleta.
A vegades guanyes i d'altres perds. Cruel i justa, a la seva manera.
No. Jo concebo la vida més com…
Com una història que anem improvisant.
I sí, està plena d'errors, però…
No ho sé… Segueixes llegint perquè t'atrapa
i vols saber què passa en el següent capítol.
Collons, Weigel. Ets una romàntica.
I tu un ludòpata, no et fot.
Bé, és que això començar a ser un pèl addictiu.
Luke.
Vull fer les coses bé. Vull que deixem d'amagar-nos.
Ens estem destruint de la manera més bonica possible.
No te n'adones?
Estem creant el nostre propi bulevard. I, passi el que passi, no me'n penediré.
- Vinga. Bona! - Molt bé.
Hòstia.
Molt bé, nano.
Matt.
Podem parlar?
Quina cara més seriosa. Què et passa, bonica?
Bé, volia dir a soles.
Sí. Vinc de seguida.
Ves-hi, coi. Que no estem fent res.
Hi aniré si em ve de gust. O m'has de dir tu el que he de fer?
No t'ho diu ell. T'ho demano jo.
Estàs bé?
Bé…
A veure, digues.
D'acord.
Mira, m'ho he estat rumiant i…
no ho veig clar.
El què?
Nosaltres, Matt.
He intentat que funcioni, però…
Au va, Has.
Entenc que estiguis atabalada amb les classes, però…
Trobo que et precipites.
Ho tinc clar.
No, Has. No ho tens clar.
Necessites espai? Esperem una mica.
Ens anirà bé desconnectar aquests dies.
Vinga, va!
Matt, ens crida l'entrenador. Va.
Espavila't, va.
No vull que cometis l'error més gran de la teva vida.
Que guapa. Sembles una estrella.
Tu igual, amb aquest vestit increïble.
Escolta'm.
Què?
T'estimo.
Jo també! T'estimo, t'estimo. Va, anem? Som-hi.
Això serà…
Que guapa.
- Hola. - Hola.
Hola.
Pensava que no vindries.
Volia conèixer el teu món.
No és el meu món. És només on m'amago.
Avui ens acompanya una persona molt especial
que ve a punxar per primer cop.
Donem la benvinguda i molt d'amor a l'Olivia!
- Tranquil·la. Ho faràs de puta mare. - Sí. Gràcies.
Vinga. Fot-li.
Escolta…
- Has estat al·lucinant. - Sí?
Com si ho haguessis fet tota la vida.
- Gràcies! - Anem.
Parella!
Hola. Em pixo.
Increïble, tia.
Gràcies! Però m'estic pixant. M'acompanyes al lavabo?
I tant.
Fins ara.
Ei, m'ho has portat?
Tu què creus?
Esclar. Però no ha estat fàcil, eh?
Agafa.
Te'n dec una.
Unes quantes.
Cabró.
Bé, jo me'n vaig cap allà.
I jo cap allà.
M'ho he passat genial.
I jo.
Ara, a somiar, Weigel.
És el que toca, Howland.
Weigel, et porto?
I això?
Compleixo somnis.
- Quin? - Sorprendre algú.
On anem?
Conduïm sense rumb.
Amb mi?
Amb tu.
Com es veuen les estrelles.
He fet bé de segrestar-te.
Per complir somnis? Sempre.
Em sento menys sol des que et conec.
A vegades, et miro i per un instant, tinc l'esperança de poder canviar.
Però després recordo el que soc
i que visc de substàncies que em destrueixen.
Què et va passar?
Era de nit i plovia molt.
En Zach conduïa.
Tota l'estona m'empipava.
Sense parar.
"Pushi", em deia.
Sabia que ho detestava.
Detestava que em tractés com un nen.
Però és el que era: un mocós.
Aquell dia vaig dir prou i li vaig clavar un cop de puny a l'espatlla.
Només volia que parés.
Es va girar tot emprenyat i va deixar de mirar la carretera.
De sobte, la seva finestreta es va il·luminar i vam derrapar.
Em vaig tapar la cara… i el parabrisa em va esquinçar el canell.
D'una revolada, mon germà ja no hi era.
Va ser un accident.
Sents?
No va ser culpa teva.
A vegades penso que tot seria millor si estigués mort.
Luke, mira'm. Mira'm.
Com seria la meva vida si no t'hagués conegut?
Quan tinc dies de merda en què només vull plorar i cridar,
apareixes tu i em torno invencible. T'ho juro.
Li has tornat el sentit al bulevard, Hasley.
No te n'adones?
Ets com un petit bulevard ple d'esperança.
T'estimo.
Jo també.
Si t'enamores de mi per aquesta nit, seré el mateix cada dia.
Ha estat prou bé, Howland.
Calla, Weigel.
Sempre estaré amb tu.
- Heu vist la foto? - No.
- Mira-la. - Mare meva.
Al·lucinant. S'ho devia passar bé. Mira.
Un petó i… Mira com…
- No sé qui fa la foto… - No ho entenc. Mira-la, és allà.
Has.
- Hasley. - Has.
- Estàs bé? - Sí, esclar.
Qui hagi estat és un fill de puta.
- Has! - El què?
Què collons és això?
Matt, calma't, sisplau.
- Et vaig intentar deixar. - I una merda.
Pensa el que vulguis, meuca.
Anem, Hasley.
- Això és el que vols, oi? - Matt.
Un ionqui que va matar son germà fins al cul de coca.
Què, eh?
Què?
Para, para! Sisplau!
Luke!
Luke, què fas?
El mataràs!
Eh!
Què passa? Deixeu-me passar!
Però què has fet?
Ves-te'n. Luke, escolta'm. Surt d'aquí.
Estàs bé?
Has sabut res d'ell?
Et volia explicar una cosa, Has.
M'han ofert una plaça fixa a l'hospital.
Felicitats.
Si l'accepto, ens podríem quedar aquí.
Va, menja una mica.
Quin malparit.
Mi-te-la.
T'ho vaig dir o no?
Bon dia! Va, seiem.
Luke.
Necessito parlar amb tu.
Estàs xop. Entra.
El que passa és que no vols que et vegin amb el ionqui de l'insti, no?
Luke, para.
El meu cor només bat per tu. Per tu!
I seguiré somrient amb la seva sang encara que me'l destrossis.
Només et feia pena.
No. Tenia l'esperança que canviessis.
Jo no et vaig demanar ajuda!
Has pensat mai com seria tot si res d'això hagués passat?
Mira-la. És allà.
És que…
Mare meva. Segur que se n'alegra i tot.
- Hola. - Com va?
Fins ara.
Què? Com estàs?
Genial.
Et carregaràs la teva reputació.
Hasley, no pots viure pendent del que digui la gent.
Que els donin pel sac. La vida no és per a això.
Tots cometem errors. I què?
N'aprens i intentes no repetir-los.
I em pots engegar com a la resta,
però…
Si vols la meva opinió, crec que hauries de parlar amb en Luke.
Passo.
Està fotut per les circumstàncies, però en Luke és bon tio.
No puc fer res per ell.
Tu mateixa.
Però, decideixis el que decideixis, que sigui perquè surt de tu.
I si després canvies d'opinió, també estarà bé.
D'acord?
Ma mare sempre diu una cosa:
que del cel, només cau pluja, calamarsa i llamps.
La resta te l'has de guanyar.
Què li has fet a en Howland, que per poc no la palma?
No t'ho han dit?
Hòstia, Has… Com cuides els teus nòvios, eh?
Però què dius?
Millor que t'ho expliqui ell, abans no tingui una altra sobredosi.
Per fi veig el que ets, Matt.
No és que t'hagi deixat per un altre.
El que et fot és saber que és mil vegades millor que tu.
Pol?
Tranquil, Luke. No facis esforços.
Quan has arribat?
Ahir. Vas tenir sort.
I això també.
Vull que vinguis amb mi.
A Londres?
A una clínica de desintoxicació.
És conya, oi?
No, nano. És pel teu bé.
No. No hi penso anar.
Hi has d'anar, Luke.
- Sé que no tinc dret a demanar-t'ho… - No. Cap dret.
Ves-hi per ta mare, per aquella noia, per tu.
I tu què coi saps? Eh?
No vull que parlis d'ella.
No hauria d'haver dit allò quan em vas demanar quedar-te al cine
i ho sento moltíssim. Perdona'm.
Voldríeu que desaparegués. Que hagués mort jo i no en Zach.
Només voldria que cap dels dos hagués pres mal.
I haver conduït jo aquella nit. Que aquell cotxe hagués topat contra mi.
No t'arruïnis més la vida i ves amb en Pol.
No et rendeixis, fill meu.
Hasley.
- Escolta, ho sento. No hauria d'haver… - No. No cal, Luke.
No, sí que cal. Ho sento molt.
Ho he engegat tot.
L'important és que no t'ha passat res greu.
Saps què? Ens quedem aquí.
De debò?
Sembla que no ens tornarem a mudar.
Marxo a Londres.
A Londres?
Intentaré recuperar-me. Bé, necessito allunyar-me de tot això.
Te'n sortiràs.
Ens en sortirem.
T'esperaré, Luke.
No. No vull que m'esperis.
Si trobes algú i creus que val la pena, arrisca't.
Ho dic de debò. Et mereixes ser feliç.
Tu també, Howland.
Calla, Weigel.
De què rius?
Has dit "calla, Weigel" més cops que "t'estimo".
Els meus "calla, Weigel" són els meus "t'estimo".
T'odio.
Calla, Weigel.
És preciós.
És la continuació dels nostres somnis.
No. És la continuació del nostre bulevard.
Llavors, no aniràs a la festa.
No, tio. Tu hi vas?
Esclar. Beure gratis sona de conya.
A més, punxa l'Oli.
L'Oli?
O sigui que esteu junts.
Fins al final, nano.
Està enamoradíssim, el tio. Tots dos. Quin parell d'intensos.
Som lamentables.
Lamentables.
T'enyorarem, cosinet.
Cuida la Hasley.
Jo trobo que no li cal que la cuidin.
Però compta amb la teva cosina preferida.
- Vine aquí. - Què? -Vine. -Què?
- Ei, que jo també vull. - Mira que ets gelós.
No, doneu-me amor.
Us estimo molt.
- Gràcies. - Res.
Hòstia, ho sento.
Luke, calla.
Anima't, home. Que és pel teu bé.
- Hola. - Que guapa.
- I tu! - Mira…
Ei.
Quins tres, eh?
Ens la van fer al càmping, al costat del bosc. Ho recordes?
Sí. En Zach i jo vam fer una cabana.
El pare sempre ens renyava per ficar-nos al bosc sense permís.
Han passat els anys, però encara fa mal.
Fem un brindis?
Ets un cabró.
Tio, mira aquella.
Gràcies.
Vine aquí.
Un regal.
El 520.
- Com? - Ho sento. Quedem a l'aeroport.
Però què dius? Luke!
Luke! Luke!
- Oli! - Carla.
Para, hòstia! Matt!
Què collons fas?
No saps el que és la lleialtat?
Però què dius? Només estem ballant.
Sí… Amb la meuca
que m'ha posat les banyes.
No em tornis a insultar.
Has.
Ei, què passa? Vols tornar a rebre o què?
Aparta't, imbècil.
Matt! Ei, para!
Te'n vas, Has?
- Tio, deixa-ho estar! - Eh? Matt.
Has, escolta'm.
- Has. - Matt. Para d'una vegada.
Deixa-la estar, hòstia!
T'ha estat posant les banyes amb mi.
La foto la vaig fer jo. Ho sento.
Però què coi dius?
Soc una idiota. Et vaig creure
pensant que algun dia em tractaries com mereixo.
Ho sento.
No sabia com dir-t'ho.
Però què dius?
- Que estic farta. Ves a la merda! - A mi ningú m'engega a la merda!
Matt, què fas? T'has tornat boig?
Què fas, tio?
- Carla, estàs bé? - T'estàs passant.
- Ei, calma. Què vols?
- Què vols? - Surt de la carretera.
- Calma't. - I tu deixa-ho ja, sisplau.
Vigila la carretera!
Vigila, Hasley!
Luke!
"Hola, Weigel. Ja t'he dit que em fascina el teu cognom?
Quan llegeixis aquesta carta, ja seré a Londres pelant-me de fred."
Saps que si marxo és per tu. Vull ser algú millor per a tu.
Ja està.
Estic preparat per tenir un futur amb tu, però abans m'he de recuperar.
Ja està, amor.
Fa mal i sé que no serà fàcil, però m'estic recuperant. Per tu i per mi.
Abans de coneixe't, sentia que ho tenia tot en contra,
que el món m'havia vençut.
I llavors, vas aparèixer.
Recordes el primer cop que ens vam veure?
Vam topar a l'entrada de l'institut.
Mirant-te als ulls, et vaig donar el meu cor.
SEMPRE ALS NOSTRES CORS. LA TEVA LLUM VIURÀ EN NOSALTRES.
Recordes el nostre primer petó?
Em volia morir. Aquella nit vaig ser la persona més feliç del món.
Recordes quan em vas ensenyar a somiar?
Estava a punt de caure i no em vas deixar anar la mà.
T'estimo i t'estimaré fins que deixis de recordar-me.
Fins que em converteixi en pols i fins que la meva ànima deixi d'existir.
Perquè el meu somni només es complirà si hi ets tu.
Per això et demano que mentre sigui fora et cuidis.
Si em truques una nit plorant,
et juro que embogiré i agafaré el primer vol per abraçar-te.
Sé que pots. Ets forta.
I sisplau, cuida el bulevard mentre no hi soc. D'acord?
T'estimo, Hasley Weigel. És igual que la distància i el temps ens separi.
Sempre t'estimaré. En aquesta vida i en mil més.
Aquella taca de pasta de dents era la teva forma de lligar, oi, Weigel?
Va funcionar.
Cuida't i no m'enyoris gaire.
Sempre teu, Luke.
Com una ploma que el vent ja no mou.
Com un vinil que ha deixat de girar.
Com un tatuatge traçat a mitges.
Ja només existeixes al nostre bulevard.
Avui m'he vestit de negre. I al meu coll, hi penja el teu collar.
I et trobo tant a faltar que fins i tot els llums canten.
Que ja no ballo des que no ballo amb tu.
Que dormo millor si ets als meus somnis.
El llum apagat. La teva i la meva cara.
És impossible que hi hagi res més gran que tu.
Que ja no canto si no canto la nostra cançó.
Que el món és més petit si no estem junts.
El llum apagat. La teva i la meva cara.
És impossible que hi hagi res més gran que tu.
PORTAL DE L'ESTUDIANT
Admesa a Belles Arts a la Universitat Cordelia
- Filla meva. - Molt bé!
Ho sabia!
I m'he canviat el pentinat per si així dormo millor.
El meu cos oblida per un dia que soc jo.
Però no ho aconsegueixo, no ho concebo. No sé qui soc si no és amb tu.
Busco en cada disc alguna pista
que estàs amagat en un racó del maleït bulevard.
Però no ho aconsegueixo, no ho concebo. No reconec aquest lloc.
I avui m'he vestit de negre.
I al meu coll, hi penja el teu collar.
I et trobo tant a faltar…
Que ja no ballo des que no ballo amb tu.
Que dormo millor si ets als meus somnis.
El llum apagat. La teva i la meva cara.
És impossible que hi hagi res més gran que tu.
Que ja no canto si no canto la nostra cançó.
Que el món és més petit si no estem junts.
El llum apagat. La teva i la meva cara.
És impossible que hi hagi res més gran que tu.
I tot sona com tu.
Sona com tu.
I et trobo tant a faltar que fins i tot els llums canten.
I sonen com tu.
Subtítols: Victor Monreal