Downloaded from YTS.BZ
Official YIFY movies site: YTS.BZ
Z historie fotbalu vzešla velká jména,
která se soustředila na jediný cíl,
střílet góly.
Ale jsou i tací, kteří se nás snaží zastavit, abychom nepadli do brány.
A z nějakého důvodu
teď chce být brankář každý, ne?
Jak je to možný?
Nejspíš za tím bude jeden konkrétní hráč.
Proto vám dneska budu vyprávět o jistém Emilianu Martínezovi.
Jo, o tom, kterýmu všichni říkají Dibu.
Cenu FIFA pro nejlepšího brankáře sezóny
získává Emiliano Martínez z Argentiny.
Často se mě ptají, kdo je mým vzorem
nebo kterého brankáře jsem jako malý obdivoval. Vždycky říkám:
„Když jsem viděl mámu, jak jako uklízečka pracuje devět hodin,
a tátu, jak se dře…
Ti jsou mi vzorem.” Všem vám děkuju.
Je to mistr světa a nejlepší brankář turnaje.
Emiliano Martínez, nejlepší brankář sezóny.
Nejlepší brankář Copa América 2021.
Dibu Martínez si odnesl Yashinovu cenu pro nejlepšího brankáře.
Dibu Martínez opět získal cenu pro nejlepšího brankáře světa.
O tomhle sní každý kluk od svých šesti let.
Byl jsem připravený si to splnit.
NA MOTIVY POVÍDKY HERNÁNA CASCIARIHO
- Nemáš na to! - Jsi neschopnej! Děravej jak cedník.
- Blbečku! - Jsi k ničemu, brankáři!
Nikdy jsem se míče nebál. Jsem na sebe dost tvrdý.
Viděl jsem jiného brankáře a nechápal jsem, proč mu nedají šanci.
Vydržel jsem všechno.
Ale vadilo mi, že nehraju. Bylo mi děsně.
Musel dost obětovat. Nebylo to hned.
Čekala jsem, že řekne: „Mám dost. Chci se vrátit.“
Byl to kluk, který chtěl něco dokázat.
Emiliano vyniká po psychické stránce. Celá ta cesta ho posílila.
Tým byl vybrán a Emiliano Martínez bude hrát.
Emiliano je na tom dobře. A mohl by dostat šanci se předvést.
Zdravím, cizinče!
Máte dva brankáře. Co Martínez změní?
Prý za to vděčí trenérovi!
Kdo nemá kabelovku, neví, kde tenhle chlap hraje.
Co v bráně zkusí?
Najednou mi to docvaklo.
V reprezentaci nejsem žádný nováček.
Hrál jsem na MS do 20 a do 17 let.
Ahoj, šampione.
Já rozhoduju, jestli budeš za hrdinu, nebo padoucha.
Dodával jsem nároďáku optimismus.
Když vyberu správnou stranu, mám 80% šanci, že to chytím.
Promiň. Sežeru tě zaživa.
Dibu je osobnost.
Je to cvok.
A jestli vám to řekl, tak to tak bude.
Byl přínosem pro celý tým.
Především svými zákroky.
Ale i svou povahou.
Máš nervy, co?
Ať už to chytnu, nebo ne, vím, že mi věří.
Věděl jsem, že když se dostane do nároďáku, zůstane v bráně.
Dibu je úžasná osobnost.
Mohli střílet, jak chtěli, ale gól nedali.
V bráně působí větší.
Klidně by narazil do tyče, jen aby zabránil gólu.
Má šestý smysl.
Podle mě má něco navíc.
Jen on ví, co to je.
On se pro post brankáře narodil.
EMI MARTÍNEZ: KLUK, CO UMÍ ZASTAVIT ČAS
Dnešní zápas v televizi sleduje 1,5 miliardy diváků.
Argentina proti Francii!
Nechte mě ještě chvilku snít.
Messiho tým proti Mbappého.
Kdo dnes zvítězí?
Cestou na hřiště během finále mistrovství světa
jsem cítil podivné prázdno v žaludku. To jsem jako profík nikdy nezažil.
Když vidíte ten obrovský pohár
a 60 až 70 tisíc diváků na stadionu v Lusailu,
zaplaví vás adrenalin. Hrajete o titul mistrů světa.
Věříme vám, hoši.
Věříme našemu týmu. Do toho, Argentino!
Pohled na zpívající diváky
mi připomněl dětství a naše školní hřiště.
Sláva ti, velký lide Argentiny.
ŠKOLA SAGRADA FAMILIA MAR DEL PLATA, 2001
Byl tam Prcek Coco.
Ať jsou vavříny věčné…
A o kousek dál můj starší brácha, Ale.
…které výhrou získáme.
Učitelka dirigovala žáky.
…získáme.
A tehdy jsem objevil ten přepínač.
Nechť žijeme korunováni slávou…
Ty jo! Co to je?
Proč mám místo pupíku přepínač?
Co se to se mnou děje?
Haló?
Copak jste zamrzli?
To je divný.
Paní učitelko! Co se to děje?
Já to nechápu.
Řekněte někdo něco.
Coco! Coco, prober se!
Paní učitelko, Coco se mnou nemluví.
Cože? To jsem byl já?
Co jsem provedl?
Nebo přísaháme, že slavně zemřeme!
Co to bylo?
15. LEDNA 1999
Procestoval jsem svět,
ale doma jsem byl vždycky v Mar del Plata.
V sedm ráno jsem chodil na zastávku, abych dojel do školy.
Z pláže Punta Mogotes jsem chodíval do čtvrti Jardín,
což mi trvalo zhruba 40 minut.
Na kole jsem jezdil na hřiště s dřevěnými brankami bez sítí.
Dost času jsme trávili s bráchou sami ve dvou.
Rodiče nás vychovávali k tomu, abychom s bráchou drželi při sobě.
Byli jsme nerozluční.
Před domem nám stál drátěný plot.
Měl asi 15 metrů a celý den kolem něj lítal míč.
Soutěže, penalty, zastavení míče, hlavičky, rabony, co vás napadne.
Hráli jsme si každý den a pokaždé s míčem.
Emi, běž do brány.
Ale já chci být útočník.
Já dávám góly, ty se staráš, abychom žádnej nedostali.
Fajn.
Tank Lucas,
Komár Brady,
Kudrnáč Loquercio,
Diego Garello,
Pata Suárez,
Ariel Armageddon.
Ariel se ujal míče a řítí se zprava.
Armageddon střílí a dává gól!
To Emiliano nečekal.
Kudrnáč se blíží k vápnu.
Faul. To byl faul.
Ještě, ještě. Ne, radši… Tak dobrý.
Toto Bertoglio.
To bude dlouhý a velmi vysoký centr.
- Hlavička! - Ne!
- To ne! - Coco ho zkouší blokovat…
- A je to vlastňák! - To ne!
Prcek Coco.
Proč?
Hele, špunte, tohle je hra pro dospělý.
Běž si stavět bábovičky.
- Toto přihrál. - To ne!
Armageddon uhání plnou rychlostí.
Hej! Co máš za lubem?
Ne, nedělej to. Co vyvádíš?
To nedělej.
Sežeru tě zaživa!
Neskutečný zákrok Emiliana Martíneze!
Neuvěřitelné, Emiliano! Kolik máš rukou?
Vyhráli jsme!
Skvělá práce!
Jak jsi to udělal?
To bylo neuvěřitelný. Jsi hvězda!
To jsou kalhoty do školy.
Máma nás zabije.
Mostriové jsou starší než já. Jsou ročník 89 nebo 90.
Chodili jsme spolu do školy, na fotbal a na pláž. Každý den.
Začali jsme si říkat Mostriové a už nám to zůstalo.
Není lehký vysvětlit, co to znamená.
V Argentině, a hlavně v Mar del Plata,
jsme jako děti chtěli mít jméno, aby nás každý poznal.
A nakonec se chytlo Mostri.
„Jdou Mostri.“
Mostriové. Tak se jmenovala naše parta.
Emi, Toto, Diego, Ale a já.
Bráchův kamarád a další známí nám říkali „Mostriové“.
„Čau, Mostri.“
Z nějakého důvodu nám tak říkali, tak jsme jim to ukradli.
Už nám to zůstalo.
Máme to vytetované v arabštině.
Ani jsme si neověřovali, jestli to překladatel napsal správně.
Doufali jsme, že to tak je.
Pak jsem byl jednou s bráchou v Anglii v posilovně.
Přišel k nám nějaký Arab a řekl „Mostri.“ A nám došlo, že to máme správně.
Tehdy ještě nebyl internet.
Neptejte se mě, proč je to arabsky. Byli jsme mladí.
Teď bychom si ho mohli nechat udělat španělsky.
Nevím, proč je v arabštině.
Ale je nás pět
a pořád si říkáme „Mostri“.
Jako malý bydlel ve čtvrti,
kde měl hřiště jen pět bloků od domu.
Pořádali jsme s dětmi z okolí turnaje.
Celý den si jenom kopali. Ráno, odpoledne.
Občas hráli i v noci, když pršelo. Fotbal je vždycky moc bavil.
Už jako malí nedali míč z ruky.
Kluci, už jste doma?
Stalo se něco?
Čau, kluci. Jak bylo ve škole?
Čau, tati! Hráli jsme na pláži.
Prohráli jsme 3:0, ale Emi parádně vychytal gól.
Jaký to bylo?
Skvělý, tati! Zablokoval jsem míč nohama a odkopnul jsem ho.
Jo? Tak schválně, zkus chytit tohle.
Emiliano, co to máš s kalhotama?
To jsou tvoje kalhoty do školy. V čem tam zítra půjdeš?
No, já…
Už jsem ti říkala tisíckrát, ať v nich nehraješ fotbal.
Padejte oba do sprchy.
Aspoň jste neprohráli 4:0,
když jsi jeden gól chytil.
Táta býval často pryč.
Celý den vozil ryby. Byla to tvrdá dřina.
Jezdil od jednoho rybího trhu k druhému, aby naplnil náklaďák.
Máma se vracela domů pozdě, kolem šesté, sedmé.
Byl to můj parťák. Vždycky se mě ptal,
jak se mám.
A nabízel se, že mi pomůže.
Už ve čtyřech letech
popadnul svoje modré kolo a vyrazil na něm s batůžkem a penězi.
Moc mi pomáhal.
Koukej, Emi. Co ty na to?
Ty jo, mami!
Teď jsou to ty nejlepší kalhoty na světě!
Jednou budu mistr světa
a ty už nebudeš muset nikdy pracovat ani šít.
Jasně, šampione.
Bylo jasné, že odejde, protože mi vždycky říkal:
„Až jednou budu fotbalistou, a to teda určitě budu,
už nebudeš muset pracovat.“
Fotbal byl vždycky moje priorita.
Už jako dítě jsem odmítal zmrzlinu a rybaření.
Radši jsem v neděli ráno hrál za svůj tým.
Těšil jsem se na to celý týden.
Když byl Emi malý,
volávala jsem na něj:
„Tak dobrou. Zítra musíš brzo vstávat.“
Přišlo mi, že si s někým povídá.
Nevím, jestli s imaginárním kamarádem nebo sám se sebou.
Ahoj, šampione.
Co jsi zač?
Ten, kdo rozhoduje, kdo půjde domů šťastný a kdo nebude smutkem spát.
Je to jen sen.
Ne, není. Vždyť nespíš.
Ale ty mluvíš. A míče nemluví.
Já dělám mnohem víc. Žongluju, lítám vzduchem, trhám sítě.
To mě baví nejvíc.
Já rozhoduju, jestli budeš za hrdinu, nebo padoucha.
- Nejsi tady. - To říká ten pravej.
Tebe dávají do brány, protože jsi nejmladší.
Takový škvrně.
Co je, šampione? Ty se mě bojíš?
Proč bych se tě měl bát?
Vždycky jsem věděl, že to dokážu.
Nikdy jsem o tom nepochyboval a neříkal, že kdyžtak skončím v přístavu.
Susana, auto, Alberto.
Ten červený Jeep byl tátovo první auto.
Pamatuju si, že vždycky…
Táta se o něj staral, ale vždycky se nějak porouchal.
Kluci! No tak, ospalci! Jedeme!
Už běžím!
Bacha na tu vestavěnou sprchu. To je luxus, co?
No tak. Kdy tu díru konečně opravíš?
To je schválně, aby ryby nebyly na suchu.
Každé ráno jsme vstávali dost brzo.
Moje žena pracovala, tak jsem v šest vozil děti do přístavu.
Když jsem někam musel, brával jsem je s sebou.
Tak se měj, tati!
Pak vás vyzvednu.
Pa, tati! Měj se!
A ne, že budete zlobit!
Chodili jsme do Sagrada Familia, což byla klasická škola v přístavu.
Emiliano byl moc milý kluk, takový upovídaný.
Byl nejvyšší ze třídy a měl dlouhé nohy.
Pořád pobíhal jako blázen.
Museli jsme ho napomínat, ať tak neběhá.
Hodně se soustředil na sport, ale učení nikdy nezanedbával.
Sedm krát jedna?
Sedm!
Sedm krát dva?
Čtrnáct!
Sedm krát tři?
Dvacet jedna!
Sedm krát čtyři? Dvacet osm.
Sedm krát pět?
Děti často sní o tom, že budou jako superhrdinové pomáhat lidem.
Nebo že jako slavní dobrodruzi najdou ukrytý poklad.
Jo!
To ne!
Ale já snil o tom, že budu nejlepší gólman na světě.
Normálka, ne?
Emi začal hrát v Urquize tak trochu náhodou,
protože potřebovali děti.
Ale hrál útočníka
a trenér Emimu občas nabídl, jestli se nechce přidat.
Ale se narodil v roce 1990 a Emi 1992.
V Urquize byl malý. Myslím, že mu bylo šest nebo sedm.
Chyběl nám hráč, ale on řekl, že nechce, že je brankář.
Vždycky nás bylo o jednoho míň, protože on chtěl chytat.
Jednou brankář onemocněl a nemohl v neděli hrát.
Emi ho zaskočil a už zůstal.
Nevím, jestli bych byl tak soutěživý,
kdybych neměl staršího bráchu.
Zdravím tě, šampione!
Hej! Proč se mnou nemluvíš?
No jasně! Hošánek se bojí.
Hej! Podívej se na mě, škvrně!
Podívej se na mě!
Juchů!
Emiliano byl na svůj věk fyzicky velmi vyspělý.
Taky měl silný hlas, což bylo tehdy dost neobvyklé.
Bylo to jako mít na hřišti dalšího trenéra.
Občas za námi přišel na zápasech rozhodčí a řekl:
„Trenér soupeře chce vidět jeho občanku,
protože mu přijde starší.“
Měl neuvěřitelně silné nohy.
Občas hrál se spoluhráči o limonádu.
Lítal od tyče k tyči a vždycky je porazil.
Jorge Peta a Cacho Gonzalo nás trénovali v parku na zápasy.
Byli dost nároční.
Postavili jsme branky ze svetrů a batohů dětí.
Míč jsme pověsili na strom
a každý, kdo přišel, zatáhl za provaz, aby spadnul.
Rodiče vždycky pomáhali.
Malovali jsme čáry, sekali trávu, trénovali kluky,
vozili je domů. Jinak by ty neděle byly nekonečný.
Ale já si to užíval.
To je ten brankář, co chytil všechny penalty.
Ukažte!
JAK TO, ŽE VŠE VYCHYTÁ?
Do toho!
V Talleres jsme byli jen krátce.
Pak jsme přešli do San Isidro.
V San Isidro už dělal brankáře.
Byl to moc dobrý tým. Mar del Plata, ročník 92.
Byl jsem tam rok nebo dva.
Měli kontakty, díky kterým jsme mohli na nábor do Buenos Aires.
- Nevím, co budeme dělat. - Zvedli elektřinu.
Musíme zaplatit elektřinu, školu, plyn. Co budeme dělat?
Kluci ale do školy chodit musí. Přes to nejede vlak.
Jsem připravenej.
- Na co? - Jet do Buenos Aires.
Jdi spát. Škola začíná až za dlouho.
Chci hrát za velký klub.
Stojí to spoustu peněz.
Cesta a pobyt tam.
Přesně tak, synku. Chci, aby sis to splnil, ale musíš počkat.
Jasně, chápu. To nevadí.
Vždycky jsem si hlídala výdaje. Žila jsem od výplaty k výplatě.
Rozdělila jsem si plat
a odložila peníze na elektřinu, plyn a školu.
Pracoval jsem v přístavu jako řidič a víte, jaké to je.
Někdy práce byla, někdy ne.
Občas jsem si přivydělávala úklidem bytů lidem,
kteří přijeli na léto.
Hodně jsme se obětovali. Nešlo to ze dne na den.
Vždycky jsme šetřili, jen aby bylo jídlo na stole.
Naučili se, že rodiče musí pracovat, aby se měli dobře.
Aby měli střechu nad hlavou a kopačky,
rukavice, mohli chodit do školy a měli učebnice.
Nějak to uděláme, ne? Jako vždycky.
Co?
Takže do Buenos Aires pojedeme?
- Jo, pojedeme do Buenos Aires! - Jupí! Jedeme!
Pojď sem. Pojedeme tam!
Nejdřív jsme ho vzali do River Plate, ale bohužel to nevyšlo.
Pak jsme zkusili juniory Bocy, ale ani tam ho nevzali.
Cacho Gonzalo nám řekl,
že Independiente nabírá hráče.
„Pepé, mám tu kluka, kterýho by sis měl vyzkoušet.
Jsme z Mar del Plata a míříme k vám.“
Vysvětlil mi, že přijeli zkusit štěstí.
Že už to zkoušeli v River a Boce.
A že než odjedou, chtějí, abych ho viděl.
Věděl jsem, že je to jeho idol z Independiente.
„Dobře. Ať se převleče a dorazí.“
KLUB ATLÉTICO INDEPENDIENTE AVELLANEDA, ARGENTINA
To dáš, Emi!
Zvládneš to! Dej do toho všechno!
Pamatuju si, že na tom náboru byla spousta kluků.
Říkal jsem si, že nemám šanci.
Hele, jde sem Pepé!
Tak jo. San Luisi, pojď kopat.
Ven.
Další.
Ven.
Další. Tak šup.
Další. Ne.
Bože můj. Další.
Teď ty, kluku. Jdi do brány.
Emiho jsem potkal na turnaji, kam jsem jel s Independiente.
On hrál za San Isidro.
San Isidro měl v Mar del Plata dobrý tým. Remizovali 1:1.
A já mu dal gól.
Na tom náboru mu to šlo skvěle.
Zbývala poslední věc.
Co teď?
Dělovka.
Chce vidět dělovku.
Co to je?
Závěrečná zkouška.
Dělovku nikdo nevychytá.
Vůbec nikdo!
Co? Hej!
To jsi nečekal, co?
Cože?
To ne!
Ne! Co to je?
Myslel sis, že to bude snadný?
Přepínej si, jak chceš, stejně se ti to nepodaří.
Dám ti gól a nevezmou tě do týmu.
A tvůj životní sen bude v trapu.
To se nestane!
Jo!
Ne.
Jestli tu má věci, může zůstat. Bude spát na ubytovně.
Řekl, že můžu zůstat na ubytovně.
Byl jsem v šoku, ale zároveň jsem měl děsnou radost.
Měl skvělou fyzičku.
Když pořádně zamaká a vypiluje techniku, bude z něj špičkový brankář.
A bylo. Jeli jsme domů,
kde jsme to společně probrali.
Bylo těžké ho tam pustit, ale věděla jsem, že to chce dělat.
Myslím, že za to vděčím mámě.
To ona mě do Independiente pustila.
VÍTEJTE
Pokoje jsou tady podél chodby.
Je nás tu dost.
Záchody a sprchy jsou tamhle.
Poradím ti, choď dřív, jinak budeš čekat půl hodiny.
Na předbíhání zapomeň.
Já jsem Ale, ale tady mi všichni říkají San Luis,
protože jsem ze San Luis.
Já jsem z Mar del Plata, ale říkej mi Emi.
Jasně, Emi.
Přijde mi, že tě odněkud znám.
Tak jdeme dál.
Přinesl jsem si na ubytovnu věci a začal jsem tam bydlet.
Když odešel do Independiente, doma bylo prázdno.
Aspoň mně to tak přišlo.
Nejvíc ale jeho odchod zasáhl Aleho, i když nic neříkal.
Nesl to těžce.
Časem jsem se smířil s tím, že tam nebyl.
Byl jsem rád, ale zároveň mě to mrzelo, protože jsem zůstal sám.
Naposled s náma bydlel, když mu bylo 11 a půl.
Z původních čtyř jsme zbyli jen tři. Emi byl pryč.
Pardon.
Jak jsem dospíval, došlo mi, že občas je třeba být sobec.
Říkal jsem si, že to dělám pro ně, ale nikdy jsem nepřemýšlel, jak jim bylo.
Odešel jsem z domova, nechal jsem bráchu samotného,
táta přišel o jednoho ze synů…
Později jsem se s tím musel vyrovnat.
A najednou mi došlo, že hraju za profesionální klubu.
Že mi začíná kariéra.
Bylo náročné se s tím vyrovnat.
Poprvé jsem ho tam odvezla já.
Bylo těžké mu dát věci a nechat ho tam.
A popravdě, tehdy to tam bylo velmi skromné.
Měli jsme úzký pokoj s dvěma palandami.
Hlavou se mi honilo: „Vážně tu musí zůstat?“
Pamatuju si, že máma to tam neměla ráda. Vždycky uklidila koupelny.
Tvoje postel je tahle.
Já spím tady, hned vedle.
Řekni mi, kde ses naučil takhle chytat?
Mou dělovku ještě nikdo nikdy nechytil.
- Jaký je tvoje tajemství? - Moje tajemství?
Jo. Tak co to je?
Já žádný nemám.
No jo, už vím!
Co? Co víš?
Už vím, odkud tě znám.
Jsi celej Dibu.
Ten z telky.
„Dibu.“
Přezdívku „Dibu“ vymyslel můj kamarád Ale.
Neustále mi říkali, že vypadám jako Dibu.
Začali si mě dobírat a říkat mi „Dibu“ podle toho animáku.
Když nastoupil, měl vlasy do zrz a pihy.
Řekl jsem mu: „Hele, Emi, vypadáš jako Dibu.“
Ten seriál jsme znal. Dibu byl super týpek.
Byl gólman, jezdil na motokárách.
Ta přezdívka se mi líbila. Dibu zvládne všechno.
A už mi to zůstalo. „Dibu.“
Od té doby mu tak říkali všichni.
Říkal jsem, že vyhrajeme s pětkou pohárů.
Pravý envido.
Beru. 33.
Super! Vyhráli jsme!
Tady se koukáme na fotbal.
Barcelona stále vede 1:0. Na hřišti už je i Messi.
Míč má Ronaldinho.
Parádně přihrává Messimu. A ten dává lob…
Barcelona skóruje!
Barcelona! Messi! Jo!
Vycházející hvězda.
Dnešek se zapíše do historie.
Zapamatujte si to jméno, Lionel Messi.
Jednou si s ním zahraju.
Tak pojď, Dibu.
Máma si vždycky našla důvod, proč ho poslat domů.
Když dostal trojku, musel domů.
Tak se jí Emi snažil zavděčit.
Máma nás s bráchou držela zkrátka.
Volala jsem mu před školou i po ní.
Byla vždycky dost náročná.
Když jsme nejedli a neučili se, zakazovala nám hrát fotbal.
V osm večer jsem mu volala z budky.
A on to musel na koleji zvednout.
Nikdy se nestalo, že by mi to nezvedl.
Trénovali jsme fyzičku a techniku.
Jistá cvičený šla klukům snadno.
Až na něj.
Měli jsme takhle vysokou překážku, kterou všichni brankáři z áčka přeskočili.
Ale mně to nešlo.
Ve 12 nemáte stejnou sílu jako v 28.
Zkoušel jsem to a brečel jsem, dokud jsem ji nepřeskočil.
Zoufale se snažil vyrovnat ostatním.
Byl to kluk, co přišel s cílem něco dokázat.
Nikdy se nenechal odradit.
Čekala jsem, že řekne: „Mám dost. Chci se vrátit.”
Člověk jim dělá tátu.
Hlavně klukům, co bydlí na ubytovně.
Pepé Santoro nebyl jen trenér brankářů.
Byl pro mě jako táta, kterého jsem v Buenos Aires neměl.
Viděl, jak se snažím, i když je to těžké.
Začínal od nuly.
Vzal si k srdci všechny moje rady.
Musel ho připravit dobře,
když ho vzali do reprezentace do 15 let, když mu bylo 14.
ARGENTINSKÁ FOTBALOVÁ ASOCIACE
Reprezentace má skauty, kteří vás každý týden pozorují.
V mládežnickém týmu se mi dařilo.
Pamatuju si, že jsme každý víkend dostávali hodnocení.
Já býval Zázrak Martínez. Každý víkend jsem měl perfektní skóre.
Bylo to krásný, protože jsme hlavně chtěli hrát za klub.
A najednou nás vybrali do reprezentace. To se jen tak někomu nepoštěstí.
Společně nás nikdo nezastaví, Mostri!
Pamatuju si, jak jsem volal mámě cestou z ubytovny do šatny.
Povídá: „Mami, musím ti něco říct. Vybrali mě do nároďáku.“
Tehdy jsem si řekl, že se budu fotbalem živit.
Vždycky jsem myslel, že mi to vyjde,
ale tehdy jsem k tomu měl nakročeno.
Naštěstí jsme si to mohli užívat spolu.
Na takové věci se nezapomíná.
Hned po 16 narozeninách mě povolali mezi starší.
Jezdil jsem tam v pondělí, úterý a středu,
v podstatě každý měsíc.
Argentinské naděje čeká nová výzva.
Začíná jihoamerické mistrovství do 17 let.
Martínez!
Skvělý zákrok brankáře Independiente!
Říká se mu Dibu a v brance je na něj spoleh.
Argentinská naděje září na jihoamerickém šampionátu.
Martínez zachraňuje zápas!
Argentina a Brazílie se utkají v jihoamerickém šampionátu do 17 let.
Neskutečné! Martínez znovu zasahuje!
Skvělý výkon Emiliana Martíneze!
V Chile hrál výborně
a pak za námi přišli lidi z Arsenalu.
Jeden z jejich skautů.
Dibu, někdo za tebou přišel.
Richard Law, skaut Arsenalu.
Arsenalu ze Sarandí?
Arsenal Football Club, Londýn, Anglie.
Nekecej!
Když přišel a řekl,
že možná bude muset na týden do Anglie na zkoušku,
padla nám brada.
Došlo nám, že by to mohlo vyjít.
„Můžeš se tím živit. Fakt do toho chceš jít?“
Mar del Plata je 400 kilometrů odsud,
ale tohle je hrozná dálka.
Dlouho se neuvidím s rodinou.
Tohle je šance, která ti změní život, Emi.
I tvojí rodině.
Proto tu snad jsi, ne?
Snil jsem o tom… Ani nevím.
Vždycky jsem chtěl pořídit našim velký dům
a tátovi nové auto.
Dobře, ale pojedeme spolu.
Tak jsme se vydali na cestu. S kufry, nadějemi a očekáváními.
LONDÝN ANGLIE
- Kdo to je? - Nějakej Argentinec, Jihoameričan.
To brzo zjistíte.
- Nemáš na to! - Jsi neschopnej! Děravej jak cedník.
- Jako bys tu nebyl. - Při penaltách pohoříš!
- Blbečku! - Do toho, hošánku.
- Sežerem tě zaživa! - Jsi k ničemu, brankáři!
Ne!
Vedl sis dobře,
ale budeš se muset snažit mnohem víc.
Trenér mi přišel pogratulovat
a řekl, že si tam kluka nechají.
Byl tam skaut Arsenalu a prezident Independiente.
Řekli mi: „Musíme tě prodat, abychom dostavěli stadion.“
Doma jsme na tom nebyli finančně nejlíp.
Znáte ten moment, kdy si řeknete „Ty bláho“?
Tak to byl on.
Ta nabídka od Arsenalu byla jako dar z nebes.
Za podpis mi dali 20 nebo 25 tisíc liber.
„Když to podepíšu, dáte mi to hned?“
Bylo to na pokrytí nákladů.
Abychom nemuseli prodat dodávku nebo dům.
Neplánoval jsem to, ale byla to finanční injekce pro rodinu.
Trochu mě mrzelo, že jsme se museli rozloučit.
Ale po fotbalové i osobní stránce
to byla příležitost, kterou musel využít.
Ubytovali mě u anglické rodiny, abych se naučil jazyk.
Byl to úplně jiný svět.
Já nikdy nebyl žádný pařmen.
Na ubytovně byli hodně přísní. Nemohli jsme nic.
Ale hrál jsem na PlayStationu.
Šel jsem v deset večer na záchod a oni mě okřikli.
A to bylo půl desáté večer.
Řekl jsem si, že tu nejsem vězeň.
Že se vrátím do Argentiny. A sbalil jsem si věci.
„Ne, počkej.“
A šli jsme s bráchou na půl roku do hotelu.
On trénoval a já byl na hotelu.
Oba jsme byli v životní formě.
Chodili jsme cvičit ráno, odpoledne i večer.
Nic jiného jsme nedělali.
Byli jsme namakaní.
Brácha mu dělal společnost a nahrazoval mu kamarády.
Byl pro něj vším.
Dokud jsem si v 18 letech nepronajal byt.
Do Anglie jsem přišel kvůli finanční stabilitě.
Poprvé v životě jsem měl peníze.
Bylo to jako vesmírná loď, šedá, obrovská, dokonalá.
Šel z toho strach. I lavička byla děsivá.
I ta zima byla jiná.
Měl tu smůlu, že před ním vždycky stáli mezinárodní hvězdy.
Vyprávěl mi, kam půjde, co musí snášet,
třeba sestup nebo boj o sestup.
Arsenal ho pořád posílal na hostování. To je pro fotbalistu dost těžké.
Chtěl být brankářem národního týmu.
Ale nedostal šanci, protože nehrál.
Člověku přijde, že si z něj dělají srandu.
Ale on se celou dobu chystal,
aby byl ve formě, až dostane šanci.
Viděl jsem, jak trénuje. Byl to ďábel.
Nechápal jsem, proč ho nenechají hrát.
Jsi unavenej, Emi?
Co sis myslel?
Že bude stačit, když je budeš uctivě zdravit?
Ne! Musíš pořádně makat!
Podle mě na to nemáš.
Je to hrozně těžký!
Dny byly dlouhé a šedivé.
Neustále pršelo.
A k tomu všemu jsem nehrál.
Byl jsem na lavičce nebo mě posílali na hostování.
Nechápal jsem, proč mi nedají šanci, když mi to jde.
Soutěžení, trénování, samota, cestování.
Vydržel jsem všechno.
Ale vadilo mi, že nehraju.
Časem posílil jako po psychické stránce, tak po té fotbalové.
Nikdy nepřestal trénovat. Byl jako stroj.
Hlavní bylo, že si věřil.
Věřil ve své schopnosti a silné stránky.
Pracoval na svých slabinách.
A to hlavně díky pomoci psychologa.
Přesně to jsem potřeboval.
I když jsem o tom nikdy neuvažoval.
A nebál jsem se přiznat, že to potřebuju.
Až do chvíle, než se objevila Mandinha.
Byl tam sám, tak chodil do jedné restaurace.
Chodili jsme tam často. Dobře tam vařili. Mluvili španělsky. Já neuměl anglicky.
Ukázalo se, že restauraci vlastnila Mandinhina rodina.
Ta restaurace se jmenovala Nelitos. Byla na severu Londýna.
Já jsem si tam koupila byt
a Emi bydlel ve stejné ulici.
Cože? Nekecej. Jako vážně?
Jak je to možný? Nic jsem neudělal. Nedotknul jsem se přepínače.
Promiňte, neznáte tu dívku na fotce?
No jasně, to je Mandinha, dcera majitele.
Jasně, byla to dcera majitele, a my nic neudělali.
Dobrý den. Máte všechno?
Čaj, prosím.
Týden jsem ji vídal každý den v centru Enfieldu.
Šla jsem do kavárny, byl tam. Šla jsem kolem restaurace, byl tam.
Byl tam celý týden.
Nevím proč, ale myslím, že to byl osud.
Jasně. Jo, neboj se.
A tak…
Viděla jsem ho tolikrát, že jsem jeho kamarádovi řekla:
„Několikrát jsem potkala Emiho,
ale kdykoli mě vidí, sklopí zrak. Ani se na mě nepodívá.“
A přitom mě znal. Znal mě už roky.
Jednou mi řekla: „Potkávám tě každý den, ale nepozdravíš.“
Věděla jsem, že je Argentinec.
Myslela jsem, že Jihoameričani jsou přátelští.
Ne!
A pak mi Emi napsal:
„Nejsem nevychovaný, jen se stydím.“
A tak to celé začalo.
Promiňte. Dovolíte?
Chtěl jsem se zeptat, jestli byste se mnou někdy nezašla na kafe.
Ano, moc ráda.
Začali jsme spolu chodit.
Pak nám řekl, že si našel holku.
Tam, v Londýně.
Její rodiče mají latinskoamerikou krev. Matka je Brazilka, táta Portugalec.
Abych řekla pravdu,
nevím, jak jsme se domlouvali, protože neuměl anglicky.
Naučila mě mluvit perfektní angličtinou.
Mandinha pro mě byla v Anglii obrovskou oporou.
Byla jako kamarádka.
Bez ní bych to tam nevydržel ani bych se nedostal tak daleko.
Když jste daleko od domova a od rodiny, sami, jen se svými problémy,
nehraje se vám dobře.
Arsenal bude usilovat o další titul.
Úžasný gól! Arsenal předvádí skvělou hru.
Dvojnásobný mistr Anglie.
To zvládneš, Emi!
Když jsem potkala Emiho, byl v Arsenalu, ale nehrál.
Občas proto zapomněl, jak moc má fotbal rád.
Poslouchej. Víš, jak ti říkají?
Dlouhodobý projekt.
Hej! Brankář z áčka je mnohem lepší než ty.
A to ani nemá žádný přepínač!
„Vrátím se do Independiente. Nezvládnu to.“
To bylo nejhorší období mé kariéry.
Prožili jsme velmi těžké roky.
Hlavně on, kvůli fotbalu.
A ona mi vždycky hodně pomohla.
Když jsem byl smutný, konejšila mě. Když jsem byl veselý, krotila mě.
Byly chvíle, kdy byl Emi smutný, nechtěl hrát,
a já mu říkala, že musí. Je to jeho práce.
Je to velmi skromná holka z úžasné rodiny.
Pro mě jako elitního fotbalistu
jsou partneři velkou součástí úspěchu,
protože spolupracujeme jako tým.
Připravený na večeři s našima?
Neříkej, že se zase stydíš.
Ne, jen ti musím něco říct.
Teď? Neděs mě.
Musím se ti s něčím svěřit. Nevím, jak to říct.
Díky tomu sem brankářem a dotáhnul jsem to až sem,
ale poslední dobou to neumím využít.
Emi, ta superschopnost,
která ti umožňuje předjímat, co se stane vteřinu dopředu,
to, co tě dělá skvělým hráčem,
je tady a tady. Jasný?
Žádný přepínač nemáš, Emi.
Děláš to ty. Máš to v sobě.
Měl jsem to v sobě.
Kdo se nám to vrátil? Dlouhodobý projekt.
Štěstí v lásce, smůla na hřišti?
„Jsem zabouchnutej.“
Hej, ty! Nech toho!
Přestaň! Dole spí! Nech toho!
Zítra se změní můj příběh. A s ním i ten tvůj.
Ne!
Role brankáře je nevděčná. Musíte si počkat na šanci.
Je to jiné než u útočníka,
Ten může přijít na tři minuty. dát gól z dorážky a hned ho chválí.
Musíte čekat na zranění, nebo hrát skvěle.
Na tréninku jsem si vedl dobře.
Byla to jediná příležitost, co jsem měl.
Míří na Kelechiho Iheanacha…
Míč letí přímo na brankáře.
Vypadá to, že se Bernd Leno vážně zranil.
Náhradní brankář Arsenalu, Emi Martínez, se už připravuje.
Míč mu moc nepomohl, ale stejně ho vrátil Salahovi…
Lidé, kteří dosáhnou v celosvětovém měřítku určité úrovně,
se v něčem odlišují.
On se liší v tom, že umí číst hráče.
Osobnost, která na něj vystřelí.
…Martínez chytá!
Má šestý smysl.
Přijde mi, že v bráně působí větší.
Jako by se proměnil v superhrdinu.
Harry Kane se dostal…
Jako by mu v hlavě něco cvaklo a už nikdy nepřestal.
U branky je Walters. Diouf. Zvednutý praporek. Neskutečný zákrok.
Soutěživost mi dala víc než talent.
S talentem na fotbal jsem se už narodil. Táta říkal, že mám kouzelnou hůlku.
Emi uměl kouzlit a zářil.
Na všechno dosáhl, všechno zablokoval.
Talentovaných lidí jsou tisíce, ale málokdo se obětuje.
Vždycky takový byl.
Dost mu pomohla terapie,
aby se vyrovnal s odchodem z domova a tou vzdáleností.
Podle mě se všechno změnilo se Santim.
Když se Santi narodil, zařekl jsem se, že dám poslední hostování.
SANTI, 2 MĚSÍCE
To mě motivovalo. Vždycky jsem byl cílevědomý.
A dal jsem si za cíl, že už nebudu přestupovat z klubu do klubu.
Narodil se mi synovec a v červenci bylo mistrovství světa.
Postoupili jsme do osmifinále a já jako fanoušek nároďáku řekl:
„Chci jet na mistrovství.“
Tak jsem řekl, že pojedeme. Mohli jsme, protože jsem moc nehrál.
Jeli jsme do Ruska, jen my dva spolu.
A přinesli jsme smůlu. Prohráli jsme. Byli jsme zdrcení.
Argentina opět na mistrovství světa končí.
Příště to vyjde.
Viděl jsem tam jiného brankáře. Proč tam není brácha?
Věděl jsem, že Emi má všechny předpoklady.
I on věděl, že by tam měl být.
Na příštím mistrovství budu chytat.
To byl můj cíl na další čtyři roky,
být jedničkou na mistrovství v Kataru.
V šatně klubu
má vždycky papírek s tím, čeho chce v sezoně dosáhnout.
A vždycky to dokáže.
Arsenal usiluje o 14. titul v FA Cupu.
Střela Masona Mounta. První zákrok.
Martínez ji vyrazil, nádhera!
Znovu ukázal, jak kvalitní je brankář.
Skvělý zákrok Argentince Martíneze!
Byla to dlouhá cesta, než jste se dostal do brány.
Trvalo to celých deset let.
Vybrali vás do finále.
A teď můžete s rodinou slavit vítězství v FA Cupu,
hlavně díky muži po vaší levici.
Můžete nám říct…
Před zápasem jsem se ho zeptal, jestli nám to vyhraje.
Je to náš kapitán. A on to zvládl.
- A co se týče mé rodiny, nemůžu mluvit… - Je to skvělej hráč.
Poprvé se mu podařilo vyhrát trofej ve Wembley,
což je legendární stadion v Anglii.
Spadl mu kámen ze srdce. Byl blízko k nároďáku.
Měli jsme na ně ještě větší páku.
V nároďáku viděli, že je tu brankář, který je rychlý a má skvělé postavení.
Ale na jeho místě byla legenda Armani.
A toho nemohli nahradit. To nejde.
Je to jako nahradit Messiho. To nemůžete.
Trenér brankářů Martín Tocalli ho znal z předchozí spolupráce.
Vždycky věděl, jaká to je osobnost.
Potřeboval jen pravidelně hrát za kluby
a věřit si.
Je výjimečný? Ano.
Emiliano vyniká po psychické stránce.
Ta cesta ho posílila.
Franco a Gonzalo nemůžou cestovat,
protože mají stále pozitivní PCR testy.
Hrát bude Emiliano Martínez.
Emiliano je jasná volba.
A mohl by dostat příležitost hrát.
Když Scaloni
Emiho povolal
a řekl, že bude chytat za argentinskou reprezentaci,
byl jsem doma sám.
Vzal jsem si do parku placatku.
A vzpomínal jsem na všechno, co jako malý dělal.
Proč ho Scaloni vybral?
Jak máme vyhrát pohár Copa América s neznámým brankářem?
Je to divný.
„Nebýt televize, nevíte, kde hraje.“ To asi nekoukají na fotbal.
Těžko uvěřit, že si o něm novináři nic nezjistili,
když o něm chtěli psát.
Hej!
Nedívej se jinam! Mluvím s tebou!
Pořád jsi dlouhodobej projekt!
I když už nemáš přepínač!
V reprezentaci nejsem nováček.
Ale pro fanoušky a diváky jsem byl.
Hrát za reprezentaci pro mě bylo jako jít na trénink AFA ve 14 letech.
Když Emi začal hrát za Argentinu,
měl tři čísla.
Celou kariéru nosil číslo 26.
Řekl: „Šestadvacítka není.“ Byl z toho smutný.
Ptala jsem se, jaká čísla zbyla.
Řekl, že 13 a ještě jedno, co si nepamatuje.
A pak řekl, že je tam 23.
Řekla jsem: „Emi, 23. se narodil Santi.“
„To je pravda. Musím jít!“ Zavěsil a šel si říct o 23.
Ale bylo jasné, že to bude 23.
Copa América je v plném proudu! Argentina chce do finále!
Vyhrají konečně po 28 letech?
Celoživotní práce se smrskla na pět nebo šest zápasů.
Chile běží na bránu. Budou střílet… Martínez je tam! Martínez!
Je to skvělý hráč. Scaloni vybral dobře.
Na Copu Américu jel v době, kdy jsem byla těhotná.
Čekali jsme přírůstek.
Chtěl jsem být u porodu naší dcery.
Ani jsem si nechtěla ty zápasy pouštět.
Byla jsem hrozně naštvaná, že tam není.
Říkal jsem, že kvůli viru nemůžu přijet.
Když řekl, že nemůže přijet, že to nejde,
tak jsem si řekla,
že se s tím musím smířit a nekazit si radost.
Dcera se narodila dva dny před zápasem s Ekvádorem.
Táta a brácha mi řekli, že je můj talisman pro štěstí.
Porod sledoval na tabletu.
Tak viděl Avu poprvé.
Nesl jsem dost těžce, že u toho nemůžu být.
Řekla jsem, že musí vyhrát.
Aby to celé nebylo zbytečné.
ČTVRTFINÁLE
O dva dny později jsem hrál zápas. Byl jsem odhodlaný ho vychytat.
Hodně se zlepšil,
dostal se do nároďáku a všechno šlo skvěle.
Ale proti Kolumbii…
Penalty mezi Argentinou a Kolumbií rozhodnou, kdo postoupí do finále.
Při penaltách
jsem si díky své výšce a síle nohou říkal:
„Když vyberu správnou stranu, mám 80% šanci, že to chytím.“
Není to 50 na 50. Když zvolím správně, mám 80% šanci.
Stav penaltového rozstřelu je 1:1.
Sánchez! Ale Dibu Martínez chytá! Martínez!
Nikdy si nedobírá všechny stejně.
Některé hráče bere vážně, jak by měl,
a z jiných si dělá srandu, aby je trochu vykolejil.
- Směješ se, ale jsi nervózní. - Jo.
- Míč je před tebou. - Je na značce.
Dělej blbýho. Znám tě.
Představte si, že tam nejsou fanoušci,
ale na střelce to pořád vyvíjí obrovský tlak.
Všude je ticho. Někdo na vás mluví.
I když se chystáte kopnout, pořád na vás mluví.
Klídek, chytím to. Sežeru tě zaživa, brácho.
Martínez chytá! Zase Dibu!
Víte, kolik penalt jsem kopal? Pokaždé mi říkal to samé.
Řekl by to i při mytí nádobí.
Co asi řekl, když bránil 46 milionů Argentinců?
Soupeř neměl šanci.
Myslím, že to prostě vyšlo v tu chvíli,
protože pro nás i pro něj
je chycená střela jako gól.
Jestli to chytí, budeme ve finále. Cardona!
Dibu! Neuvěřitelné! Martínez!
Tehdy se objevil Dibu.
Argentina je ve finále Copa América!
Tehdy se začal zlepšovat a hodně nám pomáhal.
Do toho, Argentino! Vyhrajeme!
Ne, upřímně, je to jedinečný okamžik pro mě osobně i pro mou rodinu.
Před čtyřmi dny jsem se stal otcem a ještě jsem ani svou dceru neviděl.
Jdu si za snem, kterým je vyhrát trofej s národním týmem.
Ano, pro rodinu to bylo těžké.
Představte si,
že nemohl být s dcerou a nemohl si ji pochovat.
A nejen to. Ava se narodila
a trvalo tři týdny, než ji mohl pochovat.
Teď nebo nikdy, proti Brazílii. Pojďme, Argentíno!
Věděl, že všechno chytí.
Na nic jiného nemyslel.
Bude hvězda.
Brazílie se snaží vyrovnat. Neymar, dobrý centr, ale brankáč chytá.
Martínez předvedl neuvěřitelný zákrok! Podává skvělý výkon.
A je konec!
Po 28 letech vyhrává argentinský tým titul!
Messi to říkal před zápasem.
Dibu si nemohl pochovat dceru, ale jeho úsilí se vyplatilo.
Dibu zvedá trofej a Argentina je opět šampionem!
„Vidíš? Vyhráli jsme Copu Américu díky naší holčičce.“
Bylo to těžké období, ale aspoň vyhráli.
Tati!
Ahoj, zlatíčko. Chybělas mi.
Pojď mě obejmout.
A upřímně, kdykoli ji vidím,
říkám si, že díky ní máme titul.
Když jsem se stal jedničkou a měl hrát na mistrovství světa,
dělal jsem vše pro to, abychom vyhráli.
Ale neřekl jsem si: „Vyhraju příští mistrovství v Kataru
jako argentinská hvězda.“ Ne.
Mám svůj proces, ale nejsem blbec. Vím, že za každým procesem je příběh.
Začíná nový sen. Jsme v Kataru.
Dva týmy, které si jdou za svým snem.
Další střela! A je to gól!
To je pro Argentinu velká rána. Taková škoda.
Saúdská Arábie, Argentina 2:1.
Pamatuju si, že v šatně bylo po zápase ticho.
Bylo slyšet, jak kustod sbírá kopačky,
které klapaly.
Pořád si to pamatuju, jako bych to viděl zpomaleně.
24 HODIN PŘED ZÁPASEM S MEXIKEM
2:0 proti Mexiku.
Pamatujte si to.
Budu nejlepší na mistrovství.
Po vítězství nad Mexikem
Argentina porazila Polsko 2:0 a vyhrála svou skupinu.
Z neúspěchů se rodí bojovníci a my jsme teď silnější.
ČTVRTFINÁLE ARGENTINA VS. NIZOZEMSKO
Van Dijk!
Dibu!
Dibu Martínez, fenomenální!
Ještě víc povyrostl, jestli to vůbec šlo.
Dibu Martínei!
Martínez to chytil! Zase to dokázal!
Takový brankář vám dává pocit jistoty.
Messiho tým je v nejlepší čtyřce.
Objímali jsme se, brečeli, byli jsme jako děti.
„Dokázals to. Zas jsi nám pomohl.“
Je fajn, když se někdy něco povede.
Sen žije! Je to blíž a blíž!
Proč je Argentina v semifinále?
Protože máme koule, odhodlání, srdíčko a hrajeme za 45 milionů lidí.
Argentina rozdrtila Chorvatsko 3:0 a je ve finále.
Pro Argentinu je to nejdůležitější zápas za 36 let.
Argentina hraje s Francií o titul mistrů světa.
Vedli jsme 2:0, všichni byli veselí.
A pak nás najednou, jako vždycky, zastavili.
Mbappé! Gól pro Francii!
Mbappé vyrovnává nádherným gólem. Argentina je pod tlakem.
To snad není možný.
To bylo utrpení, co?
Argentinci musí vždycky trpět.
Tak to prostě je.
V poslední minutě to byl prostě normální zápas.
123. minuta prodloužení.
Poslední dnešní akce a míč má Francie.
Otamendi do bezpečí.
Vzadu je Konaté. Podívejte!
Otamendi minul, Kolo Muani střílí!
Od chvíle, kdy Otamendi minul, uběhla asi vteřina.
Přichází rozhodující moment pro Francii.
Zkameněla jsem, i když jsem to viděla.
Slyšel jsem, jak kolem mě lidi křičí. Křičí, skáčou.
A já byl jako socha, bez výrazu.
Nevyběhl jsem, abych mu zmenšil úhel,
protože by mi dal lob.
Ale ani jsem necouval. Přihrál by Mbappému.
Zůstal jsem uprostřed,
kde jsem na něj mohl trochu zatlačit a donutit ho vystřelit.
Říkal jsem ti to. Já rozhodnu, jestli budeš hrdina, nebo padouch.
Míč mě trefil sem, kde mám hvězdu.
Kdyby to bylo výš, odrazilo by se to do brány.
A čtyři roky bych byl za idiota.
Je to nejlepší zákrok v historii kvůli kontextu,
stalo se to na finále mistrovství světa
po 123 minutách hry, díky tomu, jak to Emiliano zvládl.
Troufám si to říct, protože jsem o tom přesvědčený.
Takže chycení míče je vlastně jako gól?
Chtěl jsem jít na penalty.
Pojďme, Comane! Coman.
Martínez! Dibu Martínez!
Argentino, do toho!
Argentina má v penaltovém rozstřelu výhodu.
Myslel jsem, že to pod tlakem nedá. Že mine, ne že to chytím.
A střílí.
Vedle! Mimo!
Když minul, zalila mě radost.
„Netrefil se, jak jsem si myslel.“
Tchouaméniho střela jde vedle!
Tancuj, Dibu, tancuj!
Do toho, Argentino. Montiel střílí.
Gól!
Jsme mistři světa!
- Objímají ho všichni spoluhráči! - Po 36 letech je Argentina…
Mistři světa!
Argentinci jsou mistry světa.
Po finále jsem šla na hřiště
a jen jsme se na sebe podívali.
Někdy pohled řekne víc než tisíc slov.
Nedá se popsat, co zažíváte, jak se cítíte.
Do toho, Argentino!
Ať se stane cokoliv, jako profesionálové a jako skupina, co hrála na mistrovství,
si budeme těch 40 dní na univerzitě pamatovat.
Mám radost. Dělám to pro radost a pro ego.
Chci překonat rekord v počtu odehraných zápasu pro nároďák.
Mám spoustu cílů, kterých chci dosáhnout.
Jsi nejlepší, Dibu! Díky!
Jsme hrdí, že je z Mar del Plata.
Dibu Martínez je nejlepší.
Účes a barva, jako má Dibu.
Je důkazem, že nic není nemožné.
Emiliano Dibu Martínez, významný občan.
Když si vezmete, že si jako malý kopal na louce…
Kdo se obětuje, najde slávu.
Vždycky se snažil dosáhnout svých cílů.
Trvalo to dlouho? Možná.
Nebo možná ne. Co já vím?
Záleží na úhlu pohledu.
Tady je. Zůstane s dědou.
Jeho úspěch je úspěchem rodiny,
protože za každým hráčem stojí lidé, kteří ho podporují.
S Alem se snažíme plnit si sny jako Emi.
Je to pro mě vším.
Já…
Obětujete tomu celý život a pak to přijde během dvou vteřin.
Pro post brankáře se narodil.
Mami, tati! Jsme šampioni!
Kluci, už jste doma?
Ne, že bys je kárala, ale: „Kluci…“
Ahoj, kluci. Jak bylo ve škole?
Sežeru tě zaživa!
- Sežeru tě zaživa! - Tak schválně, zkus chytit tohle.
To jsou tvoje kalhoty do školy.
V čem tam zítra půjdeš?
Nechala jsem ho v autobuse, tak jsem je musela zašít záplatou.
Mám říct: „Juchů“?
Juchů! Do toho, Emi!
Ne!
Co to děláš? Ne!
To ne!
To je luxus, co?
Super. Máme to. Dobrý!
Paráda!
Překlad titulků: Anna Farrow.