Downloaded from YTS.BZ
Official YIFY movies site: YTS.BZ
A futballtörténelemben olyan nagy neveket ismerhettünk meg,
akiknek csupán egy céljuk volt:
a gólszerzés.
De olyanok is akadnak, akik kivédeni vagy megállítani akarnak minket.
Valami okból kifolyólag
úgy tűnik, manapság mindenki kapus akar lenni, nem?
Hogy lehet ez?
Talán egy bizonyos fickó lehet az oka.
Szóval ma elmesélem nektek egy bizonyos Emiliano Martínez történetét.
Igen, azét a srácét, akit mindenki Dibunak hív.
A FIFA Év kapusa díját
az argentin Emiliano Martínez kapja.
Az emberek mindig megkérdezik, kik a példaképeim,
vagy hogy melyik kapust csodáltam gyerekként, és mindig azt felelem:
„Látni, ahogy az anyám nyolc-kilenc órát takarít…
Vagy amennyit az apám dolgozik…
Őszintén szólva, ők a példaképeim.” Köszönöm!
A VILÁG LEGJOBB KAPUSA
Világbajnok és a bajnokság legjobb kapusa.
Emiliano Martínez, a szezon legjobb kapusa.
A 2021-es Copa América legjobb kapusa.
A Ballon d'Or gálán Dibu Martínez kapta a legjobb kapusnak járó Yashin-díjat.
Dibu Martínez ismét elnyerte a világ legjobb kapusa címét.
Minden gyerek erről álmodik hatéves kora óta.
Ez volt a célom. Készen álltam rá.
HERNÁN CASCIARI ELBESZÉLÉSE ALAPJÁN
- Nem vagy képes rá! - Annyit érsz, mint egy szita.
Béna! Semmirekellő kapus!
Soha nem féltem a labdától. Szigorú vagyok magammal szemben.
Egy másik kapust láttam, és nem értettem, ő miért nem kap lehetőséget.
Mindig mindent eltűrtem.
De azt nem tudtam elviselni, ha nem játszhattam.
Sok áldozattal járt. Nem egy szempillantás alatt történt.
Vártam, hogy azt mondja: „Elég volt, haza akarok jönni.”
Olyan kölyök volt, aki nagy sikereket akart elérni.
Emiliano mentalitása kiemelkedő. És ez az út csak még inkább megerősítette.
Igen, összeállt a csapat. Emiliano Martínez is játszani fog.
Egyértelmű, milyen szinten áll. Így lehetőséget kap a játékra.
Helló, idegen!
Miben lesz más Martínez a két kapushoz képest?
Azt mondják, mindent a kapitánynak köszönhet!
Ha nincs kábeltévéd, fogalmad sincs, hol játszik.
Mivel próbálkozik majd?
Aztán minden összeállt.
Nem vagyok új az argentin válogatottban.
Játszottam az U20-as és U17-es vb-n.
Helló, bajnok!
Én döntöm el, hogy hős leszel-e vagy az ellenség.
Pozitív energiát jelentettem a válogatottnak.
Ha jó oldalt választok, 80% az esély a kivédésre.
Megeszlek reggelire, haver.
Dibu egy igazi karakter.
Teljesen őrült,
és ha mond valamit, akkor az úgy is lesz.
Szerintem nagyszerű tagja lett a csapatnak.
Először is, a védéseivel.
És a személyiségével.
Ideges vagy, mi?
Ha nem védem ki, akkor is tudom, hogy bíznak bennem.
Amikor a válogatottba került, tudtam,
hogy kapus marad.
Dibu egy hihetetlen karakter.
Éreztette veled, hogy nyugodtan a kapura lőhet az ellenfél, de úgysem fog bemenni.
A kapuban csak még hatalmasabbnak tűnik.
Ha a védéshez neki kell vágódnia a kapufának, megteszi.
Van egy hatodik érzéke.
Volt benne valami extra.
Ő tudja az igazi okát.
Kapusnak született.
DIBU MARTÍNEZ: A SRÁC, AKI MEGÁLLÍTJA AZ IDŐT
Másfél milliárd tévénéző követi a meccset világszerte.
Argentína–Franciaország!
Hadd álmodozzak egy kicsit!
Messi csapata Mbappé csapata ellen!
Vajon ki lesz a győztes?
Amikor a vb-döntőn kisétáltam a pályára,
olyan ürességet éreztem a gyomromban, amilyet még soha.
Amikor meglátod a hatalmas világbajnoki kupát,
és a 60-70 ezer embert a Loszaíli Stadionban…
akkor kezded érezni a világbajnoki döntő okozta adrenalint.
Hiszünk bennetek.
Hiszünk a csapatban. Hajrá, Argentína!
Az emberek éneklése eszembe juttatta
a gyerekkoromat és az iskolám játszóterét Argentínában.
Üdvözlünk, Argentína nagy népe
SAGRADA FAMILIA ISKOLA MAR DEL PLATA, 2001.
Ott volt Coco, a kicsi.
Legyen a babér örök…
És egy kicsivel arrébb Ale, a bátyám.
Tudjuk, győzni fogunk…
A tanárnő vezényelte a gyerekeket.
…győzni fogunk
Akkor vettem észre a kapcsolót.
A dicsőség koronája a miénk…
Mi? Ez meg mi?
Miért van egy kapcsoló a köldökömön?
Most meg mi történik velem?
Halló?
Lefagytatok?
Ez nagyon fura.
Tanárnő! Mi történik?
Nem értem!
Valaki mondjon már valamit!
Coco! Coco, ébredj fel!
Tanárnő, Coco nem válaszol!
Na ne! Én voltam?
Mit csináltam?
Vagy esküszünk, dicsően halunk!
Ez meg mi volt?
1999. JANUÁR 15.
Már mindenhol jártam,
de mindig is Mar del Plata marad a szülővárosom.
MAR DEL PLATA, ARGENTÍNA
Sokat sétáltam reggel hétkor a buszmegálló felé iskolába menet.
Vagy a Punta Mogotes strandtól a Jardín negyedig,
ami 30-40 percig tartott.
Biciklivel mentem a focipályára, ahol fából volt a kapu, háló nélkül.
A bátyámmal sok időt töltöttünk együtt.
A szüleink, akik felneveltek minket…
EMI BÁTYJA
…mindig a testvériségre tanítottak.
Elválaszthatatlanok voltunk.
Volt egy drótkerítés a házunk előtt.
Volt vagy 15 méter magas. Egész nap azon rugdostuk át a labdát.
Versenyek, büntetők, mellre vétel, fejesek, cselezés, és hasonlók.
Mindennap játszottunk valamit a labdával.
Emi, állj be a kapuba!
De elöl akarok játszani.
Én lövöm a gólokat, te a kaput véded tőlük, oké?
Oké.
Lucas, a Tank,
Szúnyog Brady,
Bondor Loquercio,
Diego Garello,
Pata Suárez,
Ariel Armageddon.
Ariel a jobb szélen vezeti a labdát.
Armageddon lő, gól!
Emilianót elég váratlanul érte.
Bondor a tizenhatos felé fut.
Ez szabálytalanság.
Ide, ide! Nem, inkább… Ott jó lesz.
Toto Bertoglio.
Egy hosszú, nagyon magas beadást láthatunk.
- Óriási fejes! - Ne!
- Coco próbálja megállítani…
- Ez bizony egy öngól! - Ne!
Coco, a kicsi.
Miért?
Hé, kis kapus! Ez a felnőtteknek való.
Miért nem építesz inkább homokvárat?
- Micsoda passz! - Ne!
Armageddon teljes sebességgel közelít.
Hé! Mégis mi a terv?
Ne! Mit csinálsz?
Ne! Ne csináld!
Megeszlek reggelire. Megeszlek reggelire!
Elképesztő védés Emiliano Martíneztől!
Hihetetlen, Emiliano! Neked meg hány kezed van?
Győztünk! Ez az!
Hihetetlen!
Ez mi volt? Vadállat vagy!
Hihetetlen volt. Egy sztár vagy!
Az a sulis nadrágod.
Anya le fogja szedni a fejünket.
A Bitangok idősebbek nálam. ’89-ben, ’90-ben születtek.
Együtt jártunk iskolába, focizni, a strandra.
„Bitangoknak” hívtuk magunkat, és rajtunk maradt.
Nehéz elmagyarázni a Bitangok igazi jelentését.
Argentínában, főleg Mar del Platában,
gyerekként mindenki akart egy nevet, amivel azonosíthatnak minket.
És végül a Bitangok ragadt ránk.
„Jönnek a Bitangok.”
Ez volt a mi kis bandánk.
Emi, Toto, Diego, Ale és én.
Egy barátunk bátyja és mások is mindig így hívtak minket.
„Hé, Bitang!”
Valamiért így neveztek minket, mi meg fogtuk, és lenyúltuk.
Egyszerűen csak rajtunk maradt.
Ránk is van tetoválva arabul.
Teljes mértékben megbíztunk a fordítóban.
Elhittük, hogy az van odaírva.
Aztán később Angliában egy edzőteremben voltam az öcsémmel,
és egy arab srác odaszólt: „Bitang.”
Bebizonyosodott, hogy tényleg az van a tetkónkon.
Akkoriban nem volt internet.
Ne kérdezd, miért arabul van.
De mindegy is. Fiatalok voltunk.
Most már talán spanyolul íratnám le.
Nem tudom, miért arabul van.
De öten vagyunk,
és még most is „Bitangoknak” hívjuk egymást.
A környéken, ahol Emi felnőtt,
csak öt háztömbnyire voltak a focipályák.
Versenyeket tartottunk a környékbeli gyerekekkel.
EMI ÉDESAPJA
Egész nap a labdával játszottak. Reggeltől estig.
Néha még éjjel vagy esőben is fociztak. Mindig is szerették a focit.
A labda már nagyon korán jelen volt az életében.
Fiúk! Ti vagytok?
Valami baj van?
Sziasztok, fiúk! Milyen volt a suli?
Szia, apa! A parton játszottunk.
Kikaptunk 3 : 0-ra, de Emi nagyot védett.
Emi, mesélj!
Elképesztő volt! Így kivédtem a lábammal, aztán kirúgtam.
Tényleg? Akkor ezt védd ki! Lássuk, sikerül-e!
Emiliano, mi történt a nadrágoddal?
Ez az iskolai nadrágod. Mégis mit fogsz felvenni holnap?
Csak…
Ezerszer elmondtam, hogy ne focizz ebben a nadrágban!
Nyomás zuhanyozni, mindketten!
Legalább nem 4 : 0-ra kaptatok ki.
Egyet kivédtél.
Apám sokat volt távol.
Egész nap halakkal dolgozott. Fuvaros volt.
Halpiacról halpiacra járt, hogy megtöltse a teherautóját.
Anyát csak este hat-hét körül láttuk, amikor hazaértünk az iskolából.
Ő volt a kis barátom. Ő volt az, aki…
„Anya, mit csinálsz?
Majd én segítek.”
Négy-öt évesen
fogta a kék biciklijét, és boltba ment a táskával és a pénzzel.
Sokat segített.
Nézd, Emi! Mit szólsz?
Azta, anya!
Ez lett a világ legjobb nadrágja!
Egy nap világbajnok leszek,
és soha többé nem kell dolgoznod vagy varrnod.
Hát persze, kis bajnokom.
Tudtam, hogy el fog menni, mert mindig azt mondogatta:
„Ha egyszer focista leszek, márpedig focista leszek,
többé nem kell dolgoznod.”
Mindig is a foci volt az első.
Már gyerekként is nemet mondtam a fagyira vagy a horgászatra,
és vasárnap reggel inkább a csapatommal játszottam.
Egész héten arra vártam.
Amikor Emi gyerek volt,
átszóltam neki a szobámból:
„Jól van, alvás! Holnap korán kell kelned.”
És olyan volt, mintha beszélgetne valakivel.
Nem tudom, egy képzeletbeli barát volt-e, vagy csak magában beszélt.
Helló, bajnok!
Te… te meg ki vagy?
Én döntöm el, ki megy haza boldogan,
és ki távozik szomorúan.
Ez csak egy álom.
Nem. Ébren vagy.
De beszélsz, és a labdák nem beszélnek.
Nemcsak beszélek. Dekázok is, repülök, és szétszakítom a hálót.
Imádom szétszakítani a hálót.
Én döntöm el, hogy hős leszel-e vagy az ellenség.
- Nem is létezel. - Te beszélsz?
A kapuba állítottak, mert te vagy a legkisebb.
Kisgyerek.
Mi a baj, bajnok? Félsz tőlem?
Miért félnék tőled?
Mindig is tudtam, hogy sikerülni fog.
Soha nem fordult meg a fejemben:
„Majd dolgozom a kikötőben.”
Susana, a kocsi, Alberto.
A piros Jeep volt apám első autója.
És emlékszem, hogy mindig…
Mindig tisztán tartotta, de folyton elromlott benne valami.
Fiúk! Rajta, álomszuszékok! Indulás!
Jövök már!
Vigyázzatok a beépített zuhanyzóval! Igazi luxus, mi?
Apa, mikor javítod már meg azt a lyukat?
Ez tartja nedvesen a halakat a szállításkor.
Mindig korán keltünk.
A feleségem dolgozott, szóval reggel hatra a kikötőbe vittem a gyerekeket.
Ha mentem valahova, őket is vittem.
Szia, apa!
Majd jövök értetek.
Szia! Szeretlek.
Jól viselkedjetek!
A Sagrada Familiába jártunk,
ami egy hagyományos iskola a kikötőben.
Emiliano nagyon kedves gyerek volt, egy igazi dumagép.
Ő volt a legmagasabb az osztályban, és jó hosszú lábai voltak.
Mindig őrültként futkározott.
Folyton rászóltunk: „Emi, ne rohangálj már!”
Leginkább a sportra fókuszált, de sosem hanyagolta el a tanulást.
Hétszer egy?
Hét!
Hétszer kettő?
Tizennégy!
Hétszer három?
Huszonegy!
Hétszer négy? Huszonnyolc.
Hétszer öt?
Sok gyerek álmodik arról, hogy szuperhős lesz, és segít másokon.
Vagy hogy felfedező lesz, és rejtett kincsekre bukkan.
Igen!
Ne!
Én arról álmodtam, hogy a világ legjobb kapusa leszek.
Elég tipikus, mi?
Emi az Urquizában kezdett játszani, szinte csak véletlenül,
mert gyerekekre volt szükségük.
Ale csatár volt,
és az edző néha megkérdezte: „Emi, akarsz játszani?”
Ale 1990-ben, Emi meg 1992-ben született.
Még nagyon fiatal volt az Urquizában, olyan hat-hétéves.
Hiányzott egy játékos. Közölte: „Nem, én kapus vagyok.”
Így kevesebben játszottunk, mert ő ragaszkodott a kapuhoz.
Majd a kapus megbetegedett, és nem tudott játszani.
Emi beállt, és ott is maradt.
Nem tudom, ilyen versengő lennék-e,
ha nem lenne egy bátyám.
Üdv újra, bajnok!
Hé! Miért nem szólsz hozzám?
Ja, tényleg! A kisfiú fél.
Hé! Nézz rám, kisgyerek!
Nézz már rám!
Ez az! Éljen!
Emiliano elég erőteljes fizikummal rendelkezett.
És olyan parancsoló hangja volt, ami szokatlan volt a korához képest.
EDZŐ
Mintha még egy edző lenne a pályán.
Előfordult, hogy néhány meccsen a bíró odajött hozzánk,
és közölte: „A másik csapat edzője kéri a fiú igazolványát,
mert nem hiszi el, hogy ennyi idős.”
Hihetetlenül erős lába volt.
Néha üdítőben fogadtak a csapattársaival.
Ő meg csak repült a kapufák között, és mindig nyert.
Jorge Peta és Cacho Gonzalo a parkban edzett minket a meccsekre.
Elég szigorúak voltak.
Pulóverekből és hátizsákokból csináltunk kaput.
Felakasztottunk egy labdát a fára,
és aki arra járt, megrángatta a kötelet, hogy a labda fel-le mozogjon.
A szülők is sokat segítettek.
Lefestettük a pályát, vágtuk a füvet, edzettük a fiúkat,
hazavittük őket. Különben sosem hagyták volna abba.
Szép idők voltak.
Ő az a kapus, aki kivédte az összes büntetőt.
Hadd nézzem!
HOGY TUD ÍGY VÉDENI?
Gyerünk!
Rövid ideig a Talleresnél játszottunk.
Aztán átmentünk a San Isidróhoz.
A San Isidrónál már kapus volt.
Nagyon jó csapat volt, a Mar del Plata-i ’92-esek.
Egy-két évig voltam velük.
Egy kapcsolaton keresztül Buenos Airesbe akartak vinni minket.
- Fogalmam sincs. - Kétszer annyi a villanyszámla.
A villanyszámla, a gyerekek iskolája, a gázszámla. Mit csináljunk?
De az iskola nem alku tárgya. Az az első.
Készen állok.
- Mire? - Hogy Buenos Airesbe menjek.
Feküdj le! Sok idő van még a suliig.
Egy nagy csapatnál akarok játszani.
Sok pénzbe kerül.
Az utazás, a szállás.
Igen, fiam. Szeretném, ha megvalósítanád az álmaidat, de pont most?
Persze, megértem. Semmi baj.
Mindig nagyon odafigyeltem a kiadásokra. Hónapról hónapra éltünk.
Elosztottam a fizetésemet,
és félretettem a pénzt az áramra, gázra, iskolára.
A kikötőben dolgoztam rakodóként, és tudjátok, hogy megy ez.
Néha volt munkám, máskor nem.
Néha túlóráztam, lakásokat takarítottam
az itt nyaraló embereknek.
Sok áldozattal járt. Nem pillanatok alatt történt.
Mindig félretettünk egy kicsit, amíg volt étel az asztalon.
Megtanulták, hogy anya és apa keményen dolgozik mindazért, amink van.
Hogy legyen tető a fejünk felett, cipőjük,
kesztyűjük, pénzünk az iskolára, a könyvekre.
Valahogy megoldjuk, nem? Mindig megoldjuk.
Hogy mi?
Szóval akkor megyünk Buenos Airesbe?
- Igen, megyünk Buenos Airesbe! - Igen, megyünk!
Ez az, kisfiam! Megyünk!
ARGENTÍNA
BUENOS AIRES – 398 KILOMÉTER
Először a River Plate-hez vittük,
de az sajnos nem jött össze neki.
Aztán elvittük a Boca Juniorshoz, de az sem sikerült.
Cacho Gonzalo odajött hozzánk, és azt mondta:
„Az Independiente válogatót tart.”
„Pepé, van egy kölyök, akit szeretném, ha megnéznél.
Mar del Platából jöttünk, és épp hozzátok tartunk.”
Elmagyarázta, hogy szerencsét próbálnak.
Már voltak a Rivernél és a Bocánál.
De mielőtt hazamennek, szeretnék, ha megnézném.
Tudtam, hogy ő a példaképe az Independientéből.
„Oké, küldd el átöltözni, aztán jöjjön ide!”
CLUB ATLÉTICO INDEPENDIENTE AVELLANEDA, ARGENTÍNA
Gyerünk, Emi, fiam!
Menni fog! Adj bele mindent! Hajrá!
Emlékszem, rengeteg gyerek volt az Independiente válogatóján.
Azt gondoltam, hogy esélyem sincs.
Hé, jön Pepé!
Oké, San Luis, te rúgsz!
Ennyi.
Következő!
Ennyi.
Következő! Gyerünk!
Következő! Nem.
Istenem! Következő!
Te jössz, kölyök! Állj be a kapuba!
Egy válogatón találkoztam Emivel. Az Independientével mentem,
ő a San Isidróval.
A San Isidrónak jó csapata volt Mar del Platában.
És rúgtam neki egy gólt.
Nagyon jól ment a próbajáték.
Csak egy dolog maradt hátra.
Mi az?
A rakéta.
A rakétát kérte.
Mi az a rakéta?
Az utolsó feladat.
Senki sem védi ki a rakétát.
Soha senki!
Mi? Hé!
Erre nem számítottál, mi?
Mi? Ez meg mi?
Ne!
Ne! Mi az?
Azt hitted, könnyű lesz, mi?
Mindegy, hány kapcsolót kapcsolgatsz, sosem fog sikerülni.
Bemegyek a kapuba, te meg kiesel a válogatóról.
És ezzel véget ér az álmod.
Azt már nem!
Igen!
Na ne!
Ha a gyereknek mindene itt van, mehet a kollégiumba.
Azt mondta, maradhatok.
Hatalmas sokkot és eufóriát éreztem egyszerre.
Láttam a testfelépítését,
és tudtam, hogy kemény munkával remek kapust faraghatunk belőle.
Ennyi volt. Visszamentünk.
Megbeszéltük a családdal.
Nehéz volt elengednem, de tudtam, hogy tényleg ezt akarja.
Azt hiszem, az anyámnak köszönhetem,
mert ő engedett el az Independientéhez.
ÜDV A C.A.I.-NÁL
A szobák a folyosókon vannak.
Elég sokan vagyunk.
A mosdók és zuhanyzók arra.
Egy tipp: korán gyere, különben várhatsz fél órát.
Ha nem, felejtsd el!
Ale vagyok, de itt mindenki San Luisnak hív, mert…
San Luisból jöttem.
Én Mar del Platából jöttem, de hívjatok csak Eminek!
Persze, Emi.
De… ismerős vagy valahonnan.
Oké, menjünk!
Bementem a kollégiumba a táskámmal,
és elkezdődött a kollégiumi életem.
Üresség jellemezte a házat, amikor elment az Independientéhez.
Én legalábbis ezt éreztem.
És szerintem Ale szenvedett a leginkább Emi távozásától, de csak csendben.
Nagyon megviselte.
Idővel megértettem, hogy már nincs ott.
Egyszerre voltam boldog és szomorú, amiért egyedül maradtam.
Tizenegy és fél éves volt, és már nem élt velünk.
Négyen voltunk, majd hárman lettünk. Elment.
Bocsánat.
Ahogy felnőttem, rájöttem, néha önzőn viselkedünk,
mert az volt bennem: „Értük csinálom”,
de sosem képzeltem magam a helyükbe.
Elmentem otthonról, egyedül hagytam a bátyámat,
az apámnak egy gyerekkel kevesebb lett.
És mindezt csak idősebb koromra kezdtem átlátni.
Akkor döbbentem rá, hogy egy profi klubhoz kerültem,
és ezzel kezdetét veszi a karrierem.
Akkoriban ezt elég nehéz volt elfogadni.
Én vittem el először,
és szörnyen nehéz volt ott hagyni a táskájával.
Őszintén szólva, akkoriban még egy igen szerény hely volt.
Két emeletes ágy volt a szobában, és nagyon szűkös volt.
Azt gondoltam: „Miért kell itt lennie?”
Emlékszem, az anyám egyszerűen nem bírta nézni a helyet.
Kitakarította a mosdókat.
Ez a te ágyad.
Ez itt az enyém, melletted.
Elárulod, hol tanultál meg így védeni?
Korábban még senki nem védte ki a rakétámat.
Mi a titkod?
A titkom?
Igen, a titkod.
Nincs semmilyen titkom.
Jaj, tudom már!
Tudod? Mit tudsz?
Hogy honnan vagy ismerős.
Olyan vagy, mint Dibu.
A tévéből.
Dibu.
A Dibu becenév Alétől jött.
Azt mondták, úgy nézek ki, mint Dibu.
Ezzel kezdtek piszkálni, és Dibunak hívtak, mint a mesében.
Vörös hajjal és szeplőkkel érkezett.
„Figyelj, Emi! Pont úgy nézel ki, mint Dibu.”
Emlékszem arra a sorozatra. Menő srác volt.
Kapus volt, és gokartozott.
Mondtam: „Hívjatok Dibunak! Ő mindent tud.”
Szóval rajtam maradt a Dibu.
És a mai napig mindenki így ismeri.
Mondtam, hogy az ötössel nyerünk, ugye?
Real envido.
Elfogadom. 33.
Ez az! Nyertünk!
Itt focit nézünk.
A Barcelona 1 : 0-ra vezet. Messi már a pályán van.
Ronaldinhónál a labda.
Nézzék ezt a tökéletes passzt Messinek! És most, a kapus fölött…
A Barcelona gólt szerez!
Barcelona! Messi! Igen! Messi!
A feltörekvő csillag.
Történelmi nap a mai.
Jól jegyezzék meg Lionel Messi nevét!
Egy nap még vele fogok játszani.
Gyere, Dibu!
Anya mindig kitalált valamit, hogy hazajöjjön.
Például, ha rossz jegyet kapott.
Emi pedig igyekezett örömet szerezni neki.
Az anyám mindig rövid pórázon tartott minket a bátyámmal.
Iskola előtt és után is beszéltünk.
Mindig is nagyon szigorú volt.
Csak akkor focizhattunk, ha rendesen ettünk és jó jegyeket kaptunk.
Este nyolckor felhívtam telefonon.
És a kollégiumi telefonon beszéltünk.
Sosem volt olyan, hogy ne vette volna fel.
Fizikai és technikai edzéseink voltak. Volt olyan, ami a többieknek sikerült,
de neki nem ment.
Volt egy ilyen magas akadály,
amin az összes kapus át tudott ugrani,
csak én nem.
Tizenkét évesen még nem vagy olyan erős, mint 28 évesen.
Sírva próbáltam átugrani az akadályt, amíg nem sikerült.
Elkeseredetten próbálta utánozni a többieket.
Olyan gyerek volt, aki óriási célokkal érkezett.
De sosem adta fel.
Vártam, hogy azt mondja: „Elég volt. Haza akarok menni.”
Egyfajta apafigura lettem,
főleg a kollégiumból érkező gyerekeknek.
Pepé Santoro nem csak egy kapusedző volt.
Úgymond a Buenos Aires-i apám lett.
Látta rajtam, hogy mennyire próbálkozom.
A nulláról kezdte,
és minden tanácsot megfogadott, amit adtunk neki.
Jól felkészítette,
mert 14 évesen behívták az U15-ös csapatba.
ARGENTIN FUTBALLSZÖVETSÉG
A válogatott megfigyelői minden hétvégén figyelik a játékodat.
Elég jól ment az Independienténél.
Emlékszem, minden hétvégén kaptunk egy pontozólapot.
Csoda Martíneznek neveztek. Mindig magas pontszámot kaptam.
Csodálatos volt, mert elsősorban a klubcsapatodra fókuszálsz.
És amikor behívnak a válogatott csapatba,
az egyedülálló érzés.
Senki sem állíthat meg minket, Bitang!
Emlékszem, az öltöző felé menet felhívtam az anyámat.
Azt mondta: „Anya, muszáj elmondanom. Behívtak a válogatottba.”
Akkor mondtam ki először, hogy profi játékos leszek.
Mindig is gondoltam, hogy az leszek,
de most kerültem leginkább közel hozzá.
Szerencsére ezt is együtt élhettük át.
Az ilyesmit sosem felejti el az ember.
Betöltöttem a 16-ot, és behívtak az U17-be.
Hétfőn, kedden és szerdán jártam,
szinte minden hónapban.
Argentína reménységei új kihívás előtt állnak.
Kezdetét vette a dél-amerikai U17-es bajnokság.
Martínez!
Kiváló védés az Independiente kapusától!
Dibunak hívják, és biztos kézzel véd a kapuban.
Argentína új reménysége ragyog a dél-amerikai bajnokságon.
Martínez megmenti a meccset!
Argentína és Brazília játszik egymás ellen a dél-amerikai U17-es bajnokságon.
Elképesztő, Martínez! Ismét Martínez!
Emiliano Martínez remekül védett!
Chilében nagyon jól játszott,
és ekkor jöttek el hozzánk az Arsenaltól.
Az egyik megfigyelőjük.
Dibu, valaki keres.
Richard Law, az Arsenal megfigyelője.
Arsenal? Sarandíból?
Az Arsenal Futballklub, London, Anglia.
Na ne!
Amikor kijött, és közölte:
„Lehet, hogy el kell mennem egy hétre Angliába próbajátékra”,
teljesen ledöbbentünk.
Azt mondtuk: „Hű, ez tényleg igaz!
Tényleg komoly. Biztos, hogy ezt akarod?”
Mar del Plata 400 kilométerre van,
de ez már túl messze lesz.
Sokáig nem látom majd a családomat.
Itt a lehetőség, hogy megváltoztasd az életed, Emi.
És a családodét is.
Nem ezért jöttél ide?
Az volt az álmom… Nem is tudom.
Az volt, hogy a szüleimnek legyen egy nagy háza,
vagy apámnak egy új autója.
Oké, de menjünk együtt!
Így hát útnak indultunk a csomagjainkkal és a reményeinkkel.
LONDON
LONDON, ANGLIA
- Ő meg ki? - Egy argentin. Dél-amerikai.
Mindjárt megtudod, ki vagyok.
Úgysem győzhetsz le!
Annyit érsz, mint egy szita!
- Észre se lehet venni! - Béna vagy!
- Barom! - Gyerünk, kissrác!
- Megeszlek reggelire! - Semmirekellő kapus!
Ne!
Jó voltál,
de sokkal-sokkal többet bele kell tenned.
Az edző odajött gratulálni,
és közölte, hogy a fiú marad a klubnál.
Ott volt az Arsenal megfigyelője meg az Independiente elnöke.
Azt mondták: „Muszáj eladnunk, hogy befejezzük a stadiont.”
Otthon nehéz helyzetben voltunk anyagilag.
Van az a pillanat, amikor azt mondjuk: „A francba!”
Hát, eljött az a pillanat.
Az Arsenal ajánlata isteni áldásként érkezett.
Azt hiszem, 20 vagy 25 ezer fontot adtak az aláírásért.
„Ha aláírom, meg is kapom?”
Az összes költséget fedezné.
Nem kellene eladni a furgont vagy a házat.
Nem ez volt a terv, de pénzügyi szempontból jól jött.
Kicsit elszomorított, hogy így elváltak az útjaink,
de a foci miatt és személyes okokból
muszáj volt kihasználnia ezt a lehetőséget.
Egy angol családnál helyeztek el, hogy tanuljam a nyelvet.
Egészen más kultúra volt.
Nem voltam nagy bulizós, meg ilyenek.
Elég szigorúak voltak velem. Nem engedtek semmit.
De PlayStationöztem,
és ha este tízkor lementem a mosdóba, mindig rám szóltak.
Pedig csak este fél tíz volt. Érted?
Szóval azt mondtam: „Ez nem egy börtön.
Visszamegyek Argentínába.” És fogtam a táskámat.
„Ne, ne, várj!”
A bátyámmal hat hónapig egy hotelben laktunk.
Ő edzett, én meg a hotelben maradtam.
Életünk legjobb formájában voltunk.
Reggel, délután és este is edzettünk.
Mást nem csináltunk.
Kigyúrtuk magunkat.
A bátyja volt a társa, a barátja, mindene.
Ő volt neki a minden.
Aztán 18 évesen kivettem egy lakást.
Azért jöttem Angliába, hogy pénzügyileg stabil legyek.
Életemben először.
Olyan volt, mint egy űrhajó. Szürke, hatalmas, tökéletes.
Félelmetes volt. Még a kispad is.
Még a hideg is másmilyennek tűnt.
Pechje volt, mert mindig világsztárok álltak előtte.
Mesélte, hová megy, miket kell elviselnie,
például a leminősítést, vagy az az ellen való küzdelmet.
Az Arsenal folyamatosan kölcsönadta.
Ezt nehezen éli meg egy focista.
Idővel a válogatott kapusa akart lenni.
De nem adtak neki esélyt,
mert nem játszott.
Olyan érzés ez, mintha szórakoznának veled.
De felépítette, amire szüksége volt, hogy készen álljon, ha eljön az idő.
Láttam edzeni, és egy vadállat volt.
Nem értettem, miért nem kap lehetőséget.
Talán fáradt vagy, Emi?
Mit hittél?
Hogy elérhetsz valamit annyival, hogy „Good morning, good afternoon”?
Nem! Még rengeteget kell dolgoznod!
De nem hiszem, hogy sikerül.
Ez szörnyen nehéz!
Hosszúak és szürkék voltak a napok.
Folyamatosan esett.
Ráadásul sosem játszottam.
Mindig a padon ültem, vagy kölcsönadtak.
Az volt bennem: „Miért nem adnak esélyt, ha jól edzek?”
Verseny, edzés, egyedüllét, utazás.
Mindent eltűrtem.
De azt nem tudtam elviselni, hogy nem játszhatok.
Szerintem idővel mentálisan és focitudásban is megerősödött,
mert nem állt le az edzéssel. Mindig is egy vadállat volt.
A legfontosabb, hogy hitt magában.
Hitt az erősségeiben, a képességeiben.
Dolgozott a hibáin, ami mindenkinek van.
Ezt nagyrészt egy pszichológusnak köszönhetem.
Őszintén szólva, pont jókor jött.
Korábban sosem vettem fontolóra.
És nem féltem kimondani, hogy szükségem van rá.
Ezután jött a képbe Mandinha.
Mivel egyedül volt, egy étterembe járt enni.
Gyakran jártunk oda. Jó volt a kaja. Beszéltek spanyolul. Angolul nem tudtam.
Kiderült, hogy az étterem Mandinha családjáé volt.
Az éttermet Nelitosnak hívták, és London északi részén volt.
EMI FELESÉGE
Vettem ott egy lakást,
és Emi ugyanabban az utcában lakott.
Mi? Ne már! Komolyan?
Ez meg hogy lehet? Nem csináltam semmit. Nem nyúltam a kapcsolóhoz.
Elnézést, ismeri azt a lányt a fotón?
Persze, ő Mandinha, a tulaj lánya.
Persze, a tulaj lánya volt, de nem történt köztünk semmi.
Üdv! Hozhatok valamit?
Egy csésze teát, kérem!
Emlékszem, egy héten át mindennap láttam Enfield belvárosában.
Ha kávézóba mentem, ott volt. Elmentem egy étterem előtt, ott volt.
Egész héten őt láttam.
Nem tudom, miért, de szerintem a sors akarta így.
Persze. Igen, ne aggódj!
Szóval így…
Már annyiszor láttam, hogy szóltam a barátjának:
„Figyelj, már többször láttam Emit,
de amikor meglát, mindig lefelé néz. Soha nem néz rám.”
Pedig ismert. Évek óta ismert.
Egyszer azt mondta: „Mindennap összefutunk,
de sosem köszönsz.”
Tudtam, hogy argentin.
Az volt bennem, hogy a dél-amerikaiak általában nagyon barátságosak.
Ne!
Aztán kaptam egy üzenetet Emitől:
„Figyelj! Nem vagyok bunkó. Csak szégyenlős.”
És így kezdődött.
Bocsánat! Elnézést!
Csak azt akarom kérdezni, hogy eljönnél-e velem valamikor kávézni.
Igen, szívesen.
Elkezdtünk randizni.
Elmondta, hogy van egy barátnője.
Idevalósi, londoni.
De a szülei latinok.
Az anyja brazil, az apja portugál.
Őszintén szólva,
fogalmam sincs, hogy kommunikáltunk, mert ő nem beszélt angolul.
Ő segített megtanulni angolul.
Mandinha hatalmas támaszom volt Angliában.
Olyan volt nekem, mint egy barát.
Nem hiszem, hogy kibírtam volna vagy eljutottam volna idáig Angliában,
ha ő nem lett volna.
Ha távol vagy az otthonodtól és a családodtól, a problémáiddal,
az mindig kihat a játékodra.
Az Arsenal újabb címre hajt.
Egy csodálatos gól! Micsoda diadal az Arsenalnak!
Idén kétszer is Anglia bajnoka lett.
Hajrá, Emi!
Amikor megismertem Emit, az Arsenalnál volt, de nem játszott.
Előfordult, hogy elveszítette a foci iránti szeretetét.
Figyelj csak! Tudod, hogy hívnak téged?
Hosszú távú tervnek.
Hé! A kezdő csapat kapusa sokkal jobb nálad.
Pedig neki nincs is kapcsolója!
„Visszamegyek az Independientéhez. Nem fog menni.”
Ez volt a karrierem mélypontja.
Nagyon nehéz éveken mentünk keresztül.
Vagyis ő, a foci miatt.
Mandinha hatalmas segítséget jelentett.
Akkor is, amikor le voltam törve, és akkor is, amikor fel voltam pörögve.
Volt olyan, hogy Emi szomorú volt, és nem akart játszani,
én meg csak: „Ez a munkád. Játszanod kell.”
Igazán talpraesett lány, egy nagyszerű családból.
Élsportolóként úgy gondolom,
hogy a párunknak fontos szerepe van a sikerünkben,
mert végső soron ez egy csapatmunka.
Mehetünk vacsorázni a szüleimmel?
Ne mondd, hogy megint szégyenlős vagy!
Nem, csak előbb el kell mondanom valamit.
Most? Ne ijesztgess!
Tudnod kell rólam valamit. Nem is tudom, hogy mondjam el.
Ez segített jó kapussá válnom, de mostanában nem tudom használni.
Emi, a szupererőd,
ami lehetővé teszi, hogy egy másodperccel előbb tudd, mi fog történni,
és amitől ilyen nagyszerű vagy,
az itt és itt van. Oké?
Nincs semmilyen kapcsoló, Emi.
Te vagy az. Mindig is te voltál.
Mindig is én voltam.
Nézd csak, ki van itt! A hosszú távú terv.
Szerencsés a szerelemben, de szerencsétlen a pályán?
„De szerelmes vagyok!”
Hé, te! Hagyd abba!
Hagyd abba! Lent alszanak! Elég!
Holnap megváltozik a történetem, és a tiéd is.
Ne!
Kapusnak lenni nem túl hálás feladat, és várni kell a lehetőségekre.
Más, mint egy csatár,
aki három perc alatt is gólt szerezhet.
„Micsoda csatár!” De a kapus teljesen más.
Vagy sérülésre vársz, vagy jól játszol.
Az edzések nagyon jól mentek.
Ez volt az egyetlen lehetőségem.
Kelechi Iheanacho felé passzol…
Egyenesen a kapus kezébe ment.
Ez elég komoly sérülés lehet Bernd Leno számára.
Az Arsenal cserekapusa, Emi Martínez készülődik a pályára.
A labda nem sokat segített neki, de visszahozta Salah-nak…
Akik világszinten elérnek valamit,
azokban van valami plusz.
Ő abban különleges, hogy felméri az előtte állót,
a személyiséget, aki a kapura lő.
…Martínez védése.
Van egy hatodik érzéke.
A kapuban még hatalmasabbnak tűnik számomra,
mintha szuperhőssé változna.
Harry Kane-nek…
Mintha valami átkattant volna benne, és megállíthatatlan lett.
A kapunál, Walters. Diouf. A zászló fent. Kiváló védés.
A versenyzés többet adott nekem a tehetségnél.
Mindig is tehetséges voltam a fociban.
Apám szerint varázspálcám volt.
Mindig felvillant a varázspálcája.
Mindig volt egy blokkolása, egy védése.
Több ezer tehetséges ember van, de kevesen hoznak áldozatokat.
Ő ilyen volt.
Azt hiszem, a terápia segített neki az évek során
a gyökértelenség feldolgozásában, mert nem könnyű.
Szerintem Santi változtatott meg mindent.
Amikor Santi megszületett, többé nem akartam kölcsönjátékos lenni.
KÉT HÓNAPOS
Ez nagyban motivált, pedig mindig is céltudatos voltam.
És az volt a célom, hogy ne kelljen többé kölcsönjátékosként utazgatnom.
Megszületett az unokaöcsém, a vb meg júliusban volt.
Bejutottunk a nyolcaddöntőbe, és a válogatott szurkolójaként
ki akartam menni a vb-re.
Mire én: „Menjünk!”
Elmentünk, mert nem játszottam sokat.
Elutaztunk Oroszországba, csak mi ketten.
Balszerencsét hoztunk. Kikaptunk.
Kiborultunk.
Argentína ismét kiesett a világbajnokságról.
Majd legközelebb sikerül.
Egy másik kapust láttam. Nem értettem, miért nem ő véd.
Tudtam, hogy Eminek minden adottsága megvan.
És ő is tudta, hogy ott kellene lennie.
A következő vb-n biztosan a kapuban leszek.
A következő négy évben az lett a célom,
hogy én legyek a katari vb kezdőkapusa.
A klub öltözőjében
mindig ki van téve egy papír, arról, hogy mit akar elérni a szezonban.
És mindig meg is valósítja. Mindig.
Az Arsenal a 14. FA-kupa címéért küzd.
Mason Mount rálő. Az első védés.
Martínez mindent belead. Csodás!
Ismét bebizonyította, milyen tehetséges a kapuban.
Micsoda védés az argentin Martíneztől!
Nem volt egyszerű bekerülnöd a csapatba.
Egy teljes évtized kellett hozzá.
Téged választottak.
Most pedig együtt ünnepelheted a családoddal az FA-kupa-győzelmet,
ami nagyrészt neki köszönhető.
Ha szavakba tudnád önteni…
A meccs előtt megkérdeztem tőle: „Megnyered nekünk a meccset?
Te vagy a kapitány.” És megcsinálta.
- A családomról most nem tudok… - Hatalmas tisztelet.
Először nyert trófeát a Wembley-ben,
Anglia legikonikusabb stadionjában.
Nagy kő esett le a szívéről. Közel került a válogatotthoz.
Ez csak egy extra nyomásgyakorlás volt, ugye?
A válogatottnál
látták, hogy van egy kapus, aki gyors és nagyon jól helyezkedik.
De ott volt nekik Armani, aki egy legenda.
Lehetetlen lenne megkerülni őt.
Mint Messi után jönni. Mégis hogy lehetne megkerülni?
Martín Tocalli kapusedző már dolgozott vele korábban.
Már jól ismerte a személyét.
Már csak rendszeresen kellett játszania a klubjában,
és hinnie kellett önmagában.
Egyedi játékos? Igen.
Emiliano mentalitása kiemelkedő.
Az egész út csak erősebbé tette.
Franco és Gonzalo nem utazhatnak,
mert még mindig pozitív a PCR-tesztjük.
Így Emiliano Martínez fog védeni.
Egyértelmű, milyen szinten áll.
És lehetőséget kap a játékra.
Amikor Scaloni
felhívta Emit,
és közölte, hogy ő lesz az argentin válogatott kapusa,
egyedül voltam otthon, és
kimentem a parkba egy üveg itallal.
És eszembe jutott minden, amit gyerekként csinált.
MARTÍNEZ A VÁLOGATOTT KAPUSA
Miért őt választotta Scaloni?
Egy ismeretlen kapussal nyerjük meg a Copa Américát?
Nagyon furcsa.
„A tévé nélkül nem is ismernéd.”
„Haver, nem követed a focit.”
Nehezen tudom elképzelni, hogy egy újságíró nem néz utána
annak, akiről írni fog.
Hé!
Ne nézz félre! Hozzád beszélek!
Még mindig egy hosszú távú terv vagy!
Még ha nem is használod már a kapcsolót!
Nem vagyok új a válogatottban.
A szurkolóknak és a nézőknek viszont új voltam.
De számomra a válogatottba kerülés
olyan volt, mint 14 évesen az AFA-hoz menni.
Amikor Emi az argentin válogatottban kezdett játszani,
három mezszáma volt.
Az egész karrierje alatt a 26-os volt.
Most azt mondta: „Nincs 26-os mez.”
Szomorú volt.
Megkérdeztem: „De milyen számok vannak még?”
Azt mondta, van a 13-as, meg még egy, nem tudom.
Majd azt mondta, van 23-as.
Mire én: „Emi, Santi 23-án született.”
„Tényleg! Megyek is.”
Letette, és indult is a 23-as mezért.
Persze nyilvánvaló volt, hogy a 23-ast választja.
Elkezdődött a Copa América!
Argentína újabb döntőt céloz meg!
Huszonnyolc év! Végre nyernek talán?
Egy élet munkája öt-hat meccsen múlt.
Chile támad. Gólveszély… Martínez már jön! Martínez!
Hatalmas egyéniség. Scaloni kapusválasztása igazolást nyert.
Épp terhes voltam, ő meg elment a Copa Américára.
A feleségem terhes volt.
Ott akartam lenni a lányom születésekor.
Egy meccset sem akartam látni.
Annyira dühös voltam, hogy nincs velem.
„A vírus miatt. Figyelj, nem tudok menni.”
Amikor azt mondta, hogy nem tud hazajönni, mert nem lehetséges,
az volt bennem:
„Ez van. Én így is boldog leszek, és kész.”
A lányom két nappal az ecuadori meccs előtt született.
Az apám és a bátyám azt mondták, hogy szerencsét fog hozni.
Egy tableten nézte végig a szülést.
Így látta először Avát.
Nagyon nehéz volt nem ott lenni, hanem ennyire messze tőlük.
Azt mondtam: „Muszáj nyernetek.
Ha nem nyertek, akkor hiába volt az egész, érted?”
NEGYEDDÖNTŐ
Két nappal később meccsem volt, és megfogadtam, hogy nem jutnak át rajtam.
Sokat fejlődött és javult játékosként,
bekerült a válogatottba, és minden jól alakult.
Aztán jött Kolumbia…
ELŐDÖNTŐ
Argentína és Kolumbia tizenegyesekkel dönti el, ki jut a döntőbe.
A tizenegyeseknél
a magasságom és a láberőm miatt
úgy gondoltam, ha jól választok oldalt, 80% az esély, hogy kivédem.
Nem 50-50. Ha jól választok, 80% az esélyem a kivédésre.
A tizenegyespárbaj állása 1 : 1.
Sánchez! Dibu, Dibu Martínez! Martínez! Martínez!
Nem mindenkivel játszadozik.
Egyes játékosokat komolyan vesz,
másokkal pedig kicsit szórakozik, hogy elbizonytalanítsa őket.
- Nevetsz, de ideges vagy. - Igen.
- Előtted a labda. - Ott van a ponton.
Játszd csak a hülyét! Ismerlek.
Képzeld el, hogy nincsenek szurkolók,
de a büntetőrúgóra így is extra nyomás nehezedik.
Síri csend van. De valaki hozzád beszél.
Még akkor is beszél hozzád, amikor a labdához lépsz.
Nyugi, úgyis kivédem. Megeszlek reggelire, haver.
Martínez kivédte! Dibu ismét kivédi! Dibu!
Tudod, hány tizenegyest rúgtam már neki? Nekem is ugyanezt mondta.
Mosogatásnál is ezt mondaná.
Mit mondana 46 millió argentin védelmében?
Nem ment be.
Szerintem ez csak úgy kibukott belőle,
mert nekünk, és neki is,
egy védés felér egy góllal.
Ha kivédi, döntősök vagyunk. Cardona!
Dibu! Hihetetlen! Elképesztő! Martínez! Martínez!
Akkor érkezett meg Dibu.
Argentína! Argentína a Copa América döntőjében!
Akkor kezdett el igazán kiemelkedően teljesíteni.
Hajrá, hajrá, Argentína Győzni fogunk
Ez egy különleges pillanat számomra és a családom számára is.
Négy napja apa lettem, és még nem is találkoztam a lányommal.
Megvalósítom az álmom, hogy trófeát nyerjek a válogatottal.
Igen, ez egy nagyon nehéz időszak volt a családnak…
Milyen lehetett neki,
hogy távol van a lányától, és meg sem tudja ölelni?
Nem csak ennyi. Ava megszületett,
és három hét telt el, mire a kezébe tudta venni.
2021. JÚNIUS 31. – MEGSZÜLETIK AVA
Most vagy soha, Brazília ellen. Hajrá, Argentína!
Tudta, hogy mindent kivéd. Nem is volt más gondolat a fejében.
Ő lesz a döntő sztárja.
Brazília az egyenlítésért támad. Neymar, jó beadás, kivédve.
Martínez hihetetlen védése! Micsoda teljesítmény!
Végre elérkezett az idő!
Huszonnyolc év után
az argentin válogatott ismét elnyerte a trófeát!
Messi megmondta a meccs előtt.
Dibu nem láthatta a lányát, de siker koronázta az erőfeszítéseit.
Dibu felemeli a trófeát, és Argentína ismét bajnok!
„Látod? A kislányunknak köszönhetjük a Copa América-győzelmet.”
Nagyon nehéz időszak volt, de legalább nyertek. Erről ennyit.
Apa!
Szia, kicsikém! Hiányoztál.
Adj egy jó nagy ölelést!
És őszintén szólva, ha ránézek,
azt mondom: „Neki köszönhetjük a Copa Américát.”
Miután kiderült, hogy a vb-n is játszani fogok,
arra kezdtem fókuszálni, hogy hogyan nyerhetünk.
De nem azt mondtam, hogy meg fogom nyerni a katari vb-t
Argentína sztárjaként. Nem.
Van egy tervem, de nem vagyok hülye.
Minden terv mögött van egy történet.
Egy újabb álom veszi kezdetét. Katarban vagyunk.
Két csapat küzd meg az álmaiért.
Újabb lövés! Micsoda gól!
Hatalmas csapást jelent ez Argentínának.
Az állás 2 : 1.
Emlékszem, a meccs után nagy csend volt az öltözőben.
Hallottuk, ahogy a szertáros összeszedi a stoplisokat.
Úgy emlékszem rá, mintha lassított felvétel lenne.
2022-ES LABDARÚGÓ-VILÁGBAJNOKSÁG
HUSZONNÉGY ÓRÁVAL A MEXIKÓ ELLENI MECCS ELŐTT
2 : 0 Mexikó ellen, 2 : 0 Mexikó ellen.
Ne felejtsd el!
Én leszek a legjobb a vb-n.
A mexikóiak elleni győzelem után
Argentína 2 : 0-ra legyőzte Lengyelországot, és a legjobb lett.
A kudarcokból születnek a harcosok, és mi erősebbek lettünk.
FIFA-VB – NEGYEDDÖNTŐ ARGENTÍNA–HOLLANDIA
Van Dijk!
Dibu, Dibu, Dibu!
Dibu Martínez, fenomenális!
Csak még nagyobb lett a tekintélye, már ha ez lehetséges.
Dibu, Dibu, Dibu Martínez!
Martínez kivédi! Megint megcsinálta!
Egy ilyen kapus biztonságérzetet ad.
Messi csapata a világ négy legjobbja között.
Ölelkezés, könnyek, mint két gyerek.
„Megint megcsináltad. Segítettél.”
Mindig jobb érzés, ha valami jó történik.
ARGENTÍNA LEGYŐZI HOLLANDIÁT
Közelebb kerültünk az álomhoz!
Miért jutott be Argentína?
Mert van tökünk, szenvedélyünk, szívünk, és 45 millió emberért tesszük.
Argentína 3 : 0-ra legyőzte Horvátországot, és bent van a döntőben.
Ez az elmúlt 36 év legfontosabb meccse az argentin válogatott számára.
A világbajnoki címért játszik Franciaország ellen.
Örültünk, mert 2 : 0-ra vezettünk a döntőben,
aztán hirtelen, ahogy az jellemző, jött egy hullám.
Mbappé! Gólt szerez Franciaországnak!
Mbappé egy elképesztő góllal egyenlít. Argentína most nyomás alá került.
Nem hiszem el!
A szenvedés, ugye?
Az argentinoknak mindig szenvedniük kell. Ez már csak így megy.
Az utolsó percben már csak egy átlagos meccs volt.
A hosszabbítás 123. perce.
A meccs utolsó labdája, és a franciáknál van.
Otamendi megállítja.
Konaté hátul. Ezt nézzék!
Otamendi elhibázza, Kolo Muani rálő!
Otamendi hibája után egy-két másodperc telt el.
Ez a meccslabda, a francia csapat sorsdöntő pillanata.
Ledermedtem, pedig láttam.
Hallottam, ahogy körülöttem mindenki üvöltözik és ugrál.
Én meg csak álltam ott, mint egy szobor.
Nem mentem ki, hogy kisebb legyen a kapu. Átemelhette volna.
Nem is hátráltam. Átpasszolta volna Mbappénak.
Középen maradtam,
hogy nyomást gyakoroljak rá, és rákényszerítsem a lövésre.
Megmondtam. Én döntöm el, hogy hős leszel-e vagy az ellenség.
A labda itt talált el, ahol a csillag van.
Ha kicsit feljebb találja el, akkor bepattan.
És utána négy évig hülyének néztek volna.
A körülmények miatt ez a történelem legjobb védése,
hiszen a világbajnokság döntőjén történt,
123 percnyi játék után, és Emiliano hihetetlenül védte ki.
Azért merem állítani, mert biztos vagyok benne.
Várjunk csak! Szóval egy védés tényleg felér egy góllal, igaz?
Tizenegyeseket akartam.
Gyerünk, Coman! Coman!
Martínez! Martínez! Dibu Martínez!
Hajrá, Argentína!
Argentína előnyt szerzett a tizenegyespárbajban.
Azt hittem, a nyomás miatt kihagyja. Nem hittem volna, hogy kivédi.
Lő!
Kint van! Kint!
Amikor kihagyta, hatalmas örömöt éreztem.
„Kihagyta, ahogy gondoltam.” Tudod?
Tchouaméni lövése mellé megy!
Táncolj, Dibu, táncolj!
Hajrá, Argentína! Montiel lő!
Gól!
Argentína a világbajnok!
A társai mind megölelik!
Harminchat év után Argentína…
Világbajnok!
Argentína a világbajnok.
VILÁGBAJNOKSÁG – KATAR 2022.
A döntő után bementem a pályára,
és csak néztük egymást.
Egy pillantás gyakran többet mond ezer szónál, nem igaz?
Nem lehet elmondani, hogy mit él át az ember, mit érez.
Hajrá, hajrá, Argentína
Bármi történik is, profi játékosként
a vb-n játszó csapatot
és a 40 napot, amit együtt töltöttünk az egyetemen, sosem felejtjük el.
Örülök. Büszkeségből és szenvedélyből csinálom.
Szeretnék a legtöbbször visszatérő kapus lenni a válogatottnál.
Rengeteg célom van még.
Te vagy a legjobb, Dibu! Köszönjük!
Büszkék vagyunk rá.
Dibu Martínez a legjobb.
Dibunak is ugyanígy van befestve a haja.
Ő a példa arra, hogy bármi lehetséges.
Emiliano Dibu Martínez, a város díszpolgára.
Visszanézve azt mondod: „Egy kis vidéki pályáról indult.”
De az áldozat dicsőséget hoz.
Mindig igyekezett elérni a céljait.
Sokáig tartott? Talán.
Vagy talán mégsem, nem tudom.
Attól függ, honnan nézzük.
Ott van. A nagyapjával marad.
Az ő sikere a család sikere,
mert minden játékos mögött ott állnak azok, akik támogatják őt.
Ale és én is próbáljuk megvalósítani az álmainkat, ahogy Emi.
Nekem ez rengeteget jelent. Mindent.
Én…
Egy életnyi áldozatot két másodperc alatt a sajátoddá teszel.
Kapusnak született.
Anya, apa! Bajnokok vagyunk!
Fiúk! Ti vagytok?
Nem leszidva őket, csak: „Fiúk…”
Sziasztok! Milyen volt a suli?
Megeszlek reggelire!
Ezt próbáld meg kivédeni!
Ez a sulis nadrágod.
Mit fogsz így felvenni holnap?
Igazából a buszon hagytam, ezért foltot kellett varrnom a nadrágra.
Mondjam, hogy „hurrá”?
Hurrá! Gyerünk, Emi!
Ne!
Mit csinálsz? Ne!
Jaj, ne! Ne!
Igazi luxus, mi?
Oké! Ennyi! Ez az!
Király!
A feliratot fordította: Laczkó-Simon Emese