Downloaded from YTS.BZ
Official YIFY movies site: YTS.BZ
Fotbollshistorien har gett oss stora namn
som fokuserat på en sak.
Att göra mål.
Men det finns också de som fokuserar på att rädda, stoppa och inte släppa in oss.
Av nån konstig anledning
verkar alla vilja bli målvakter nu, eller hur?
Hur kommer det sig?
Det beror kanske på en viss kille.
Så idag ska jag berätta om Emiliano Martínez.
Killen alla kallar Dibu.
FIFA:s pris för säsongens bäste målvakt
går till Argentinas Emiliano Martínez.
Folk frågar alltid vilka mina idoler är
eller vilken målvakt jag beundrade som barn. Jag säger alltid:
"Att se min mamma jobba som städerska i åtta, nio timmar…"
"Min pappa jobbade…"
"De är mina idoler." Tack, allihopa.
Han är världsmästare och turneringens bäste målvakt.
Emiliano Martínez, säsongens bäste målvakt.
Bäste målvakt i Copa América 2021.
På Ballon d'Or-galan vann Dibu Martínez Yashin-priset för bäste målvakt.
Återigen vann Dibu Martínez priset som världens bäste målvakt.
Det är vad alla barn drömmer om från sex års ålder.
Det var mitt mål. Jag var redo.
BASERAD PÅ EN NOVELL AV HERNÁN CASCIARI
-Du klarar det inte! -Du är värdelös, som ett sil.
Din idiot! Du är värdelös, målis.
Jag var aldrig rädd för bollen. Jag ställer höga krav.
Jag såg en annan målvakt och förstod inte varför han inte fick en chans.
Jag stod alltid ut med allt.
Jag kunde inte acceptera att inte spela. Det var mörkt.
Det var många eftergifter. Det gick inte på en dag.
Jag förväntade mig höra: "Jag har fått nog och vill hem."
Han var en unge som kom med målet om att gå långt.
Emilianos mentalitet får honom att sticka ut. Resan gjorde honom starkare.
Ja, laget är valt. Emiliano Martínez kommer att spela.
Emilianos nivå är tydlig. Han kan få chansen att spela.
Hej, främling!
Med två målvakter, vad förändrar Martínez?
De säger att han är skyldig tränaren allt!
Om du inte har kabel-tv vet du inte var han spelar.
Vad kommer han försöka i mål?
Tills saker klickade.
Jag är inte ny i Argentinas landslag.
Jag var med i U20- och U17-VM.
Tjena, mästaren.
Jag bestämmer om du blir hjälte eller skurk.
Jag gav landslaget en dos positivitet.
Om jag valde sidorna räddade jag åttio procent.
Jag slukar dig levande, bror.
Dibu är en riktig personlighet.
Han är helt galen,
och sa han det var det för att det skulle hända.
Han har varit ett bra tillskott för gruppen.
Först med sina räddningar.
Sen med personligheten.
Du är nervös, va?
Även om jag inte räddar finns förtroendet.
Jag visste att när brorsan kom med i laget förblev han i mål.
Dibu är en fantastisk personlighet.
Man kände att motståndarna kunde skjuta men inte göra mål.
När han står i mål blir han större.
Om han behöver krascha in i stolpen för att rädda så gör han det.
Han har ett sjätte sinne.
För mig hade han något.
Han vet den anledningen.
Han föddes till målvakt.
DIBU MARTÍNEZ: POJKEN SOM KUNDE STOPPA TIDEN
En och en halv miljard tv-tittare runt om i världen ser den här matchen.
Argentina mot Frankrike!
Låt mig drömma lite!
Messis lag mot Mbappés!
Vilka kommer segra?
När jag gick ut för att spela VM-finalen
kände jag en tomhet i magen som jag aldrig känt som professionell spelare.
När man ser den enorma VM-bucklan
och de 60 till 70 000 människorna på Lusail Stadium
känner man adrenalinet av att spela en VM-final.
Vi tror på er.
Vi tror på det här laget. Kom igen, Argentina!
När jag såg folk sjunga tänkte jag på min barndom i Argentina
och min skolgård.
Vi hälsar Argentinas stora folk
SAGRADA FAMILIA-SKOLAN MAR DEL PLATA, 2001
Där var Lille Coco.
Och lite längre bort, Ale, min storebror.
Lärarinnan dirigerade barnen.
Det var då upptäckte jag knappen.
Va? Vad är det här?
Varför har jag en knapp på naveln?
Vad händer med mig?
Hallå?
Är ni förstenade?
Det här är så konstigt.
Fröken! Vad händer?
Jag fattar inte!
Säg nåt!
Coco! Coco, vakna!
Fröken, Coco pratar inte med mig!
Va? Var det jag?
Vad gjorde jag?
Låt oss svära att dö med ära!
Vad var det?
Jag har varit överallt,
men Mar del Plata kommer alltid vara min hemstad.
Jag gick till busshållplatsen klockan sju för att åka till skolan.
Jag gick från Punta Mogotes-stranden till stadsdelen Jardín,
vilket tog 30 till 40 minuter.
Cyklade till fotbollsplanen med trästolpar och inga nät.
Min bror och jag spenderade mycket tid ihop.
Pappa och mamma lärde oss om familjens betydelse…
BROR
…och brödraskap.
Vi var oskiljaktiga.
Vi hade ett stängsel framför huset.
Det var nog 15 meter långt. Bollen gick fram och tillbaka hela dagen.
Tävlingar, straffar, bröstnedtagningar, nickningar, rabonor, allt.
Vi spelade varje dag, alltid med en boll.
Emi, ställ dig i mål.
-Men jag vill spela anfallare. -Jag gör målen, du stoppar dem. Okej?
Okej.
Pansarvagnen Lucas.
Myggan Brady.
Locken Loquercio.
Diego Garello.
Pata Suárez.
Ariel Harmageddon.
Ariel tar bollen rakt ner till höger.
Harmageddon skjuter, mål!
Emiliano blev tagen på sängen.
Locken närmar sig straffområdet. Foul. Det är en foul.
Hitåt. Nej, bättre. Sådär ja.
Toto Bertoglio.
Det är ett långt, mycket högt inlägg.
-En jättenick! -Nej!
-Coco försöker blocka den…
-Det är ett självmål! -Nej!
Lille Coco.
Varför?
Hallå lille målis, detta är för vuxna.
Varför bygger du inte sandslott?
-Vilken passning! -Nej!
Harmageddon närmar sig i full fart.
Hallå! Vad har du i kikaren?
Nej, nej. Vad gör du?
Nej, gör inte det!
Jag slukar dig levande. Jag slukar dig levande.
Otrolig räddning av Emiliano Martínez!
Otroligt, Emiliano! Hur många händer har du?
Vi vann! Kom igen!
Otroligt!
-Vad gjorde du? Du är en best! -Det var otroligt. Du är en stjärna!
Det är dina skolbyxor.
Mamma kommer att bli galen.
Mostri-gänget är äldre än jag. De föddes 1989 och 1990.
Vi hängde i skolan, på fotbollen och på stranden varje dag.
Vi började kalla oss "Mostri" och det fastnade.
Det är svårt att förklara vad Mostri betyder.
I Argentina, särskilt i Mar del Plata,
ville vi som barn ha ett namn som identifierade oss.
Till slut tror jag att Mostri fastnade mest.
-"Här kommer Mostri-gänget" -Mostri är vårt lilla gäng.
Emi, Toto, Diego, Ale och jag.
Vänner kallade oss alltid "Mostri".
VÄN
"Hej, Mostri."
VÄN
Av nån anledning började de kalla oss "Mostri". Och vi tog det.
Ordet bara fastnade.
Vi har det faktiskt tatuerat på arabiska.
Vi litade helt på översättaren då.
Vi trodde det stod "Mostri".
Senare i England, på ett gym med min bror,
kom en arab och sa: "Mostri."
Då insåg vi att det verkligen stod "Mostri".
-Det fanns inte mycket internet då. -Fråga inte varför det är på arabiska.
Men vi var unga.
Nu skulle vi kanske ta "Mostri" på spanska.
Jag vet inte varför arabiska.
Men det är vi fem
och vi kallar oss fortfarande "Mostri"
I området Emi bodde i som barn
kunde man se fotbollsplanerna bara fem kvarter bort.
Vi hade alltid turneringar…
PAPPA
…med alla barn i området.
De spelade hela dagen med bollen. Morgon och eftermiddag.
På kvällen spelade de ibland i regnet. De har alltid gillat fotboll.
Bollen fanns där från en ung ålder.
MAMMA
Pojkar! Är det ni?
Står något på?
Hej, pojkar. Hur var skolan idag?
Vi spelade en match på stranden.
Vi förlorade men Emi gjorde en grym räddning.
Berätta, Emi.
Det var grymt. Jag blockerade med benet så här och sparkade.
Jaså? Försök rädda den här. Vi får se om du kan.
Emiliano, vad har hänt med dina byxor?
Det är dina skolbyxor. Vad ska du ha på dig imorgon?
Det är bara det att…
Jag har sagt tusen gånger att du inte får spela fotboll i dem!
Gå och duscha, båda två!
Ni förlorade iallafall inte lika stort. Du räddade ett mål.
Min pappa var borta mycket.
Han jobbade hårt med fisk. Han var åkare.
Han åkte från fiskmarknad till fiskmarknad för att fylla sin lastbil.
Vi träffade mamma vid sex eller sju när vi kom hem från skolan.
Han var min kompis. Han var den som…
"Mamma, vad gör du?"
"Jag gör det åt dig."
Vid fyra eller fem år
tog han sin blå cykel och åkte iväg med väskan och pengarna.
Han var stöttande.
Titta, Emi. Vad tycker du?
Wow, mamma! Nu är det världens bästa byxor!
En dag är jag världsmästare
och då behöver du aldrig jobba eller sy mer.
Självklart, min lille mästare.
Han var tydlig med att han skulle åka. Han sa alltid:
"När jag blir fotbollsspelare, för det ska jag bli,
så behöver du inte jobba mer."
Fotbollen var alltid min prioritet.
Redan som barn tackade jag nej till glass och fiske
för att spela med laget på söndagsmorgnarna.
Det var nåt jag såg fram emot hela veckan.
När Emi var barn
sa jag till honom:
"Sov nu. Du måste upp tidigt imorgon."
Det kändes som att han pratade med nån.
Jag vet inte om det var en låtsaskompis eller om han pratade högt med sig själv.
Tjena, mästaren.
Vem…vem är du?
Jag bestämmer vem som går hem glad och vem som går hem ledsen.
Jag drömmer.
Nej, nej, nej. Du är vaken.
Men du pratar, och bollar pratar inte.
Jag pratar inte bara. Jag gör jonglerar, flyger och smashar.
Jag älskar att smasha.
Jag bestämmer om du blir hjälte eller skurk.
-Du finns inte. -Vem är det som pratar?
Den som får stå i mål för att han är yngst.
Småbarn.
Vad är det, mästaren? Är du rädd för mig?
Varför vore jag vara rädd för dig?
Jag visste alltid att jag skulle lyckas.
Jag tvivlade aldrig eller sa att: "jag jobbar i hamnen om jag misslyckas."
Susana, bilen, Alberto.
Den röda jeepen var pappas första bil.
Och jag minns att den alltid hade…
Han höll den alltid ren, men det var alltid nåt som var trasigt.
Pojkar! Kom igen, sömntutor!
Jag kommer!
Se upp för den inbyggda duschen, pojkar. Riktig lyx, va?
Kom igen, pappa. När ska du laga hålet?
Det är för att hålla fisken blöt under leveranserna.
Det var vår rutin att gå upp tidigt.
Min fru jobbade
så jag fick ta med barnen till hamnen klockan sex.
Skulle jag nånstans tog jag med dem.
Vi ses, pappa.
-Pappa kommer och hämtar er. -Hej då, pappa.
Uppför er nu. Kom igen.
Vi gick på Sagrada Familia.
En typisk skola i Mar del Platas hamn.
Emiliano var gullig, en riktig pratkvarn.
LÄRARE
Han var längst i sin årskurs och hade långa ben.
Han sprang alltid runt som en galning.
Det var alltid: "Emi, du får inte springa."
Han var väldigt fokuserad på sport, men han försummade aldrig skolarbetet.
-Sju gånger ett? -Sju.
-Sju gånger två? -Fjorton.
-Sju gånger tre? -Tjugoett.
-Sju gånger fyra? -Tjugoåtta.
Sju gånger fem?
Många barn drömmer om att vara superhjältar och hjälpa folk.
Eller om att vara upptäcktsresande och hitta gömda skatter.
Ja!
Nej!
Men jag drömde om att bli världens bäste målvakt.
Det vanliga, va?
Emi började spela i Urquiza av en slump.
För att de behövde barn.
Ale var anfallare, och tränaren sa ibland: "Emi, vill du spela med pojkarna?"
För Ale föddes 1990 och Emi 1992.
Han var ung i Urquiza, runt sex eller sju, tror jag.
Vi saknade en spelare. Han sa: "Nej, jag är målvakt."
Så vi spelade en man kort för att han insisterade på målet.
Sen blev målvakten sjuk en söndag.
Emi kom in och vi behöll honom.
Jag vet inte om jag skulle vara så tävlingsinriktad utan en storebror.
Hej igen, mästaren!
Varför pratar du inte med mig?
Just det! Lillpojken är rädd.
Titta på mig, lillunge!
Titta på mig!
Ja! Woho!
För det första var Emiliano väldigt stor för sin ålder.
Han hade också en stark röst som var ovanlig för hans ålder.
Som en extra tränare på planen.
TRÄNARE
Vid vissa matcher kom domaren och sa till oss:
"Motståndarlagets tränare vill se hans id-kort,
för de kan inte tro hans ålder."
Han hade imponerande benstyrka.
Ibland spelade laget om en läsk.
Han flög mellan stolparna och slog dem alltid.
Jorge Peta och Cacho Gonzalo tränade oss i parken inför matcher.
De ställde höga krav.
Vi satte upp målen med barnens tröjor.
Vi hängde en boll från ett träd,
och alla som kom drog i repet för att lyfta bollen och släppa den.
Vi föräldrar hjälpte till.
Vi målade planen, klippte gräset, tränade pojkarna
och tog hem dem. Annars tog söndagarna aldrig slut.
Det var en härlig tid.
Det är målvakten som räddade alla straffar.
SKOLNYHETER
Låt mig se.
HUR LYCKAS HAN RÄDDA?
Kom igen!
Vi var i Talleres under en kort tid.
Sen gick vi till San Isidro.
Han var redan målvakt i San Isidro.
Det var ett bra lag, ett mycket bra lag, Mar del Platas 1992-lag.
Jag var med ett eller två år.
De hade nån slags kontakt till uttagningar i Buenos Aires.
-Jag vet inte vad vi gör. -Elen kostar dubbelt.
Vi har elen, barnens skola, gasräkningen. Vad gör vi?
Barnens skola är inte förhandlingsbar. Den är prioriterad.
Jag är redo.
-Redo för vad? -Att åka till Buenos Aires.
Gå och lägg dig. Det är långt till skolan.
Jag vill spela för en stor klubb.
Det kostar mycket.
Resa, boende.
Ja, min son. Jag vill att du ska följa dina drömmar, men just nu?
Jag förstår. Oroa er inte.
Jag var alltid försiktig med utgifterna. Jag levde från lön till lön.
Jag delade upp min lön
och lade undan pengar till el, gas och skola.
Jag jobbade i hamnen som åkare. Ni vet hur det är.
Ibland hade jag jobb, ibland inte.
Ibland jobbade jag extra med att städa lägenheter
åt folk som kom på sommaren.
Det krävdes uppoffringar. Det gick inte på en dag.
Alltid spara lite här och där, så länge vi hade mat på bordet.
De lärde sig att mamma och pappa jobbade för allt vi hade.
Ett tak över huvudet, nya fotbollsskor, handskar, betala för skolan, köpa böcker.
Vi löser det på nåt sätt, eller hur? Vi löser det alltid.
Va?
Ska vi åker till Buenos Aires?
-Ja, vi åker till Buenos Aires! -Ja, vi åker!
Kom igen, grabben. Vi åker!
BUENOS AIRES 398
Först tog vi honom till River Plate,
men tyvärr kom han inte in.
Sen tog vi honom till Boca Juniors, men han kom inte med där heller.
Cacho Gonzalo kom och sa:
"Det är en uttagning i Independiente."
"Pepé, jag har en kille jag vill du prövar."
INDEPENDIENTE-MÅLVAKT
"Vi är från Mar del Plata och är på väg."
Han sa att de kom för att pröva lyckan.
De hade provspelat för River och Boca.
Han sa: "Innan vi åker vill vi att du ser honom."
Jag visste att han var hans idol från Independiente.
"Okej, be honom byta om och komma hit."
Kom igen, Emi!
Du klarar det! Ge allt du har. Kom igen!
Jag minns hur många barn det var på Independientes uttagning.
Man tänker: "Det här kommer inte att gå."
Pepé kommer!
Okej, San Luis, du sparkar.
Ut.
Nästa.
Ut.
Nästa. Kom igen.
Nästa. Nej.
Herregud! Nästa!
Din tur, grabben. Ställ dig i mål.
Vi träffades på en turnering där vi spelade för olika lag.
VÄN
San Isidro hade ett bra lag. Det blev 1-1.
Och jag gjorde mål mot honom.
Vi var på uttagningen och det gick väldigt bra.
Det var bara en sak kvar.
Vad nu?
Missilen.
Han bad om missilen.
Vad är missilen?
Det sista testet.
Ingen stoppar missilen.
Aldrig nånsin!
Va? Hallå!
Det väntade du dig inte, va?
Va? Vad?
Nej.
Nej. Va?
Du trodde att det var lätt, va?
Oavsett hur många knappar du trycker på lyckas du inte.
Jag går in i målet, och du åker ut ur uttagningen.
Din livsdröm är över.
Det kommer inte hända!
Ja!
Nej!
Om han har sina saker med sig kan han stanna på internatet.
Jag fick bo på internatet.
Det var en chock och total glädje på samma gång.
Jag såg hans fysiska form,
och med hårt arbete och teknik kunde vi göra honom till en bra målvakt.
Och det var det. Vi åkte tillbaka.
Vi diskuterade det i familjen.
Det var svårt för mig att släppa honom, men jag visste att det var hans dröm.
Jag måste tacka min mamma för det.
Hon lät mig åka till Independiente.
VÄLKOMMNA
Alla rum ligger längs korridorerna.
Vi är många.
Toaletter och duschar är där.
Kom tidigt. Annars får du vänta en halvtimme.
Annars kan du glömma det.
Jag är Ale, men alla kallar mig San Luis för att…
Jag kommer från San Luis.
Jag är från Mar del Plata, men föredrar att kallas Emi.
Visst, Emi.
Men… Jag känner igen dig från något.
Okej, kom.
Jag gick till sovsalarna med min väska
och mitt liv där började.
Det blev tomt hemma när han började i Independiente.
Så kände jag.
Den som led mest av att Emi åkte var Ale, men i tysthet.
Han kämpade.
Med tiden förstod jag att han inte var där.
Jag var glad och ledsen på samma gång, för jag blev ensam kvar.
Han var elva och bodde aldrig mer med oss.
Vi var fyra, sen blev vi tre. Han åkte.
Förlåt.
När jag blev äldre insåg jag att vi kan vara själviska.
Jag tänkte: "Jag ska lyckas för dem" men såg det aldrig ur deras synvinkel.
Att jag lämnade hemmet och lämnade min bror ensam,
min pappa utan ett av sina barn.
Det är nåt jag förstod desto äldre jag blev.
Då insåg jag: "Okej, nu är jag i en proffsklubb,
och min karriär börjar här."
Det var svårt att acceptera då.
Jag var med honom första gången och det var svårt att lämna honom där.
Det var ett väldigt enkelt ställe på den tiden.
Vi hade ett rum med två våningssängar. Det var väldigt trångt.
Jag tänkte: "Varför måste han vara här?"
Jag minns att mamma kom dit och inte stod ut med att se det.
Hon städade alla badrum.
Det här är din säng. Jag är här, i den bredvid.
Kan du berätta var du lärde dig att rädda så där?
Ingen har nånsin räddat min missil.
-Vad är din hemlighet? -Min hemlighet?
Ja, din hemlighet.
Nej, jag har ingen.
Jag vet.
Gör du? Vad vet du?
Jag vet varifrån jag känner igen dig. Du ser ut som Dibu.
Han från tv.
Dibu.
Dibu kom från Ale, min bäste vän.
De pratade om att jag såg ut som Dibu.
De började reta mig och kalla mig Dibu, som den tecknade serien.
När han kom var han rätt rödhårig och fräknig.
"Titta, Emi", sa jag. "Du ser ut som Dibu."
Jag minns att jag såg serien. Han var fantastisk.
Han var målvakt, körde gokart.
Jag sa: "Ja, kalla mig Dibu. Han kan allt."
Och det fastnade. "Dibu."
Och efter det är det är så alla känner honom idag.
Jag sa ju att vi skulle vinna med bägare fem.
Real envido.
Jag godtar. 33.
Kom igen! Vi vann!
Där borta tittar vi på fotboll.
Barcelona leder med 1-0. Messi är redan på planen.
Ronaldinho har bollen.
Kolla den här perfekta passningen till Messi. Och nu, över huvudet…
Barcelona gör mål!
Barcelona! Messi! Ja! Messi!
Av den stigande stjärnan.
Det här är en historisk dag.
Kom ihåg namnet, Lionel Messi.
En dag ska jag spela med honom.
Kom nu, Dibu.
Mamma kom på ursäkter för att få hem honom.
Han fick inte få dåliga betyg.
Emi ansträngde sig för att göra henne nöjd.
Mamma höll oss alltid under strikt uppsikt.
Jag brukade pratade med honom före och efter skolan.
Hon var alltid väldigt krävande.
Vi fick inte spela fotboll om vi inte åt bra och fick bra betyg.
Klockan åtta ringde jag honom på telefonautomaten.
Han var tvungen att svara i telefonen på internatet.
Det hände aldrig att han inte svarade.
Vi tränade fysik och teknik.
Det fanns övningar som alla pojkar klarade lätt
som han inte klarade.
Det fanns ett hinder
som målvakterna i A-laget kunde hoppa över,
men inte jag.
Man har inte samma styrka vid 12 som vid 28.
Jag försökte hoppa hindret och grät tills jag klarade det.
Han var desperat att göra som de andra.
Han var en kille som kom med målet att gå långt.
Han gav aldrig upp.
Jag förväntade mig höra: "Jag har fått nog och vill hem."
Man blir en fadersfigur,
särskilt för barnen som kommer från internatet.
Pepé Santoro var inte bara målvaktstränare.
Han var som en pappa jag inte hade i Buenos Aires.
Han såg hur hårt jag kämpade.
Han började längst ner
och lyssnade verkligen på alla råd vi gav honom.
Han måste blivit väl förberedd för han blev uttagen till U15-laget som 14-åring.
ARGENTINAS FOTBOLLSFÖRBUND
Landslaget har scouter som tittar på dig varje helg.
Jag var bra i Independientes ungdomslag.
Jag minns att man fick ett poäng varje helg.
Jag var alltid Undret Martínez. Jag fick höga poäng varje helg.
Det var vackert, för man tänker främst på att spela varje match för sin klubb.
Att sen bli kallad till landslaget är något unikt.
Tillsammans kan ingen stoppa oss, Mostri!
Jag minns att jag ringde mamma på väg till omklädningsrummet.
Han sa: "Mamma, jag måste berätta. Jag har blivit uttagen till landslaget."
Då sa jag på riktigt: "Jag ska bli proffs."
Jag trodde alltid att jag skulle bli det, men då tänkte jag: "Jag är nära."
Som tur var fick vi uppleva av det ihop.
Sånt glömmer man aldrig.
När jag fyllde 16 blev jag uttagen till U17.
Jag åkte dit på måndagar, tisdagar och onsdagar,
i stort sett varje månad.
Argentinas framtidshopp står inför en ny utmaning.
Sydamerikanska U17-mästerskapet börjar för Argentina.
Martínez!
Vilken räddning av Independientes målvakt!
Han kallas Dibu och är en säker målvakt.
Argentinas stora talang lyser i sydamerikanska mästerskapet.
Emiliano Martínez räddar matchen!
Argentina och Brasilien möts i sydamerikanska U17-mästerskapet.
Otroligt, Martínez! Det är Martínez igen!
Vilken insats av Emiliano Martínez!
Han var duktig i Chile
och då kom folk från Arsenal för att träffa oss.
En av deras scouter.
Dibu, nån vill möta dig.
Richard Law, Arsenals scout.
Arsenal? Från Sarandí?
Arsenal Football Club, London, England.
Nej!
När han kom och sa:
"Jag kanske måste åka till England för en veckas provspel"
blev vi chockade.
Då sa vi: "Wow, det här är på riktigt.
Det kan bli verklighet. Är du säker på detta?"
Mar del Plata ligger 40 mil bort,
men det här är för långt.
Jag kommer inte se min familj på länge.
Det här är din chans att förändra ditt liv, Emi.
Och din familjs liv.
Var det inte därför du kom hit?
Min dröm var… Jag vet inte.
Det var alltid ett stort hus åt mina föräldrar
eller en bil åt min pappa.
Okej, men vi åker tillsammans.
Vi båda åkte med vårt bagage. Med våra förhoppningar och förväntningar.
LONDON ENGLAND
-Vem är det? -Argentinare. En sydamerikan.
Ni får snart veta vem jag är.
Du slår oss inte!
Du är värdelös, som ett sil!
-Ingen närvaro i boxen! -Du suger på straffar!
-Idiot! -Kom igen, lillunge!
-Vi slukar dig levande! -Du är värdelös, målis!
Nej!
Du gjorde bra ifrån dig.
Men du måste kämpa mycket, mycket hårdare.
Tränaren kom och gratulerade mig
och sa att pojken skulle stanna i klubben.
Arsenals scout var där och Independientes president.
De sa: "Vi måste sälja dig för att bygga klart stadion."
Det var tufft ekonomiskt hemma.
Ni vet den där stunden när man tänker: "Herregud"?
Den stunden kom.
Och erbjudandet från Arsenal var som en skänk från ovan.
Jag fick 20 eller 25 tusen pund för att skriva på.
"Får jag pengarna nu?"
Det var för att täcka alla utgifter.
Så att vi inte behövde sälja bilen eller huset.
Det var inte min plan, men det var bra för mig ekonomiskt.
Det var lite trist eftersom vi separerades.
men på ett fotbolls- och personligt plan var det något han måste dra nytta av.
De placerade mig hos en engelsk värdfamilj för att lära mig språket.
Kulturen var annorlunda.
Och jag var inte intresserad av att festa.
De var strikta på internatet. Vi fick inte göra nåt.
Men jag spelade PlayStation.
Jag gick på toa på nedervåningen klockan 22 och blev hyssjad.
Och klockan var halv tio.
Så jag sa: "Jag är inte arresterad här. Jag åker hem till Argentina."
Jag tog väskan och sa det. "Nej, nej, vänta."
Jag var sex månader på hotell med brorsan.
Han tränade, jag stannade på hotellet.
Vi var båda i vårt livs bästa form.
Vi tränade morgon, middag och kväll. Vi gjorde inget annat.
Vi blev biffiga.
Hans bror var hans kompanjon, hans vän, allt.
Han var allt för honom.
Tills jag hyrde en lägenhet när jag var 18.
Jag kom till England för att få ekonomisk stabilitet
för första gången i mitt liv.
Det var som ett rymdskepp, grått, enormt, perfekt.
Det var läskigt. Bänken var läskig.
Till och med kylan kändes annorlunda.
Han hade oturen att alltid ha internationella stjärnor framför sig.
Han berättade vart han skulle och vad han fick stå ut med,
som en nedflyttning eller att kämpa mot nedflyttning.
Arsenal fortsatte att låna ut honom.
Det är rätt svårt för en fotbollsspelare.
Samtidigt ville han bli landslagsmålvakt.
Han fick inte chansen eftersom han inte spelade.
I fotboll känns det som att de jäklas.
Men han byggde upp det han behövde, styrkan för när chansen kom.
Jag såg brorsan träna. Han var en best.
Jag förstod inte varför han inte fick chansen.
Är du trött, Emi? Vad trodde du?
Att du skulle bli nån här med "Good morning, good afternoon"?
Nej! Du har mycket att göra! Jag tror inte att du klarar det.
Det här är så tungt!
Dagarna var långa och grå. Det regnade jämt.
Och så spelade jag aldrig.
Jag satt på bänken eller blev utlånad.
Jag tänkte: "Varför inte ge mig en chans?"
Tävla, träna, vara ensam, resa. Jag stod ut med allt.
Jag kunde inte acceptera att inte spela.
Jag tror att han blev starkare med tiden, både mentalt och fotbollsmässigt.
Han slutade aldrig träna. Han var alltid ett best på det sättet.
Det viktigaste var att han trodde på sig själv.
Att lita på sina styrkor och förmågor.
Jobba på brister vi alla har.
Det var till stor del tack vare en psykolog.
Det var precis vad jag behövde.
Det är nåt jag aldrig övervägt tidigare.
Jag var inte rädd att säga att jag behövde det.
Tills Mandinha dök upp.
Han var ensam och gick till en restaurang för att äta.
Vi gick ofta dig. Maten var god.
De pratade spanska.
Det visade sig att restaurangen ägdes av Mandinhas familj.
Restaurangen hette Nelitos och låg i norra London.
FRU
Där köpte jag en lägenhet och Emi bodde på samma gata.
Va? Inte en chans! Seriöst!
Hur är det möjligt? Jag gjorde inget. Jag rörde inte knappen.
Ursäkta, känner du tjejen på bilden?
Ja, det är Mandinha, ägarens dotter.
Visst, hon var ägarens dotter och vi gjorde inget.
Hej, behöver ni nåt?
En kopp te, tack.
Jag minns att jag såg henne varje dag i en vecka i centrala Enfield.
Jag gick till ett kafé, han var där. Till restaurangen, han var där.
Han var alltid där den veckan. Jag vet inte varför, men det var nog ödet.
Självklart. Ja, ja, oroa dig inte.
Det är så…
Jag såg honom så ofta att jag sa till hans vän:
"Jag har sett Emi flera gånger,
men varje gång han ser mig tittar han ner. Han tittar inte på mig."
Och han kände mig. Han hade känt mig i flera år.
En gång sa hon: "Vi ses varje dag, men du hälsar inte."
Jag visste att han var argentinare. Och sydamerikaner brukar vara trevliga.
Nej!
Sen fick jag ett meddelande från Emi:
"Jag är inte otrevlig. Jag är bara blyg."
Så började det.
Ursäkta mig.
Jag undrar om du vill ta en kaffe nån dag.
Ja, gärna.
Och sen började vi dejta.
Sen berättade han: "Jag dejtar en tjej.
Hon är härifrån, från London. Hennes föräldrar har latinskt blod.
Mamman är från Brasilien och pappan från Portugal."
Jag vet inte hur vi kommunicerade, för han pratade inte engelska.
Hon hjälpte mig att prata engelska.
Mandinha var så klart ett stort stöd för mig i England.
Hon var som en vän.
Jag hade inte stått ut eller kommit så långt i England utan henne.
När man är borta från hemmet och familjen, ensam med sina problem
påverkar det alltid spelet.
Arsenal är ute efter ännu en titel.
Ett fantastiskt mål! Vilken triumf för Arsenal!
De är engelska mästare två gånger i år.
Du klarar det, Emi!
När jag träffade Emi var han med Arsenal men han spelade inte.
Det fanns stunder då han tappade kärleken till fotbollen.
Hör upp. Vet du vad de kallar dig?
Ett långsiktsprojekt.
Förstemålvakten är mycket bättre än du. Och han har ingen knapp!
"Jag återgår till Independiente. Det går inte."
Det var den lägsta punkten i min karriär.
Vi gick igenom några svåra år.
Han hade det svårt med fotbollen.
Och hon var alltid en stor hjälp.
När jag var nere sa hon: "Nej, nej". När jag var för glad: "Nej, nej."
Det fanns stunder när Emi var ledsen och inte ville spela.
Jag sa: "Det är ditt jobb. Du måste spela."
Hon är en jordnära tjej från en fin familj.
För mig, som elitfotbollsspelare,
tror jag att partnern är en stor del av framgången,
för det handlar om lagarbete.
Redo för middag med mina föräldrar? Säg inte att du är blyg igen.
Nej, jag måste bara berätta nåt först.
Nu? Skräm mig inte.
Du måste få veta nåt om mig. Jag vet inte hur jag säger det.
Det hjälpte mig att bli en bra målvakt men jag har inte kunnat använda det nu.
Emi, superkraften som låter dig veta vad som ska hända en sekund innan,
det som gör dig bra,
är här och här. Okej?
Det finns ingen knapp, Emi.
Det är du. Det har alltid varit du.
Det var alltid jag.
Titta vem som är tillbaka, långtidsprojektet.
Tur i kärlek, men otur på planen?
"Jag är så kär."
Du, sluta!
Sluta! De sover där nere! Sluta!
I morgon ändras min historia. Din också.
Nej!
Att vara målvakt är oförlåtande. Man måste vänta på chanser.
Till skillnad från anfallare som kan hoppa in i tre minuter och göra mål.
"Vilken anfallare." Det är annat för målvakter.
Man väntar på skador eller spela bra.
Jag presterade bra på träningarna.
Det var min enda möjlighet.
In mot Kelechi Iheanacho…
Rakt på målvakten.
Det här kan vara en allvarlig skada för Bernd Leno.
Arsenals reservmålvakt Emi Martínez gör sig redo.
Bollen var inte på hans sida men han fick tillbaka den till Salah…
De som når en viss nivå globalt har nåt annorlunda.
Han läser av personen framför sig, personligheten som ska skjuta mot honom.
…räddningen av Martínez.
Han har ett sjätte sinne.
När han står i mål blir han större. Han blir en superhjälte.
Harry Kane har fått…
Som om nåt klickade i huvudet och han slutade aldrig.
Vid stolpen. Walters. Diouf. Flaggan är uppe. Vilken fantastisk räddning.
Konkurrensen gav mig mer än talang, om jag ska vara ärlig.
Jag var alltid duktig på fotboll. Pappa sa att jag hade ett trollspö.
Emi var alltid belyst av ett trollspö.
Han hade alltid en räddning, en block, ett stopp.
Det finns tusentals talanger men få gör uppoffringar.
Han var alltid sån.
Jag antar att terapin har hjälpt honom
med flyttarna och avståndet, för det är inte lätt.
Jag tror att Santi förändrade allt.
När Santi föddes lovade jag att inte bli utlånad mer.
SANTI, 2 MÅNADER
Det drev mig verkligen. Jag har alltid varit målinriktad.
Mitt mål var att jag inte kunde fortsätta flytta runt som utlånad.
Min brorson föddes och VM var i juli.
Vi tog oss till åttondelsfinalen. Som fan av landslaget sa jag:
"Jag vill se VM."
Jag sa: "Vi åker." Vi åkte eftersom jag inte spelade mycket.
Vi åkte till Ryssland, bara vi två, sida vid sida.
Vi förde med oss otur. Vi förlorade. Vi var förkrossade.
Argentina har återigen blivit utslagna ur VM.
Nästa gång händer det.
Jag såg målvakten och undrade varför Emi inte var där.
Jag visste att Emi hade alla kvaliteter.
Han hade mentaliteten att han måste vara där.
Jag ska stå i mål på nästa världsmästerskap.
Det var mitt fokus de kommande fyra åren.
Att vara förstemålvakt i Qatar-VM.
I klubbens omklädningsrum
har han alltid en lapp med vad han vill uppnå den säsongen.
Och han gör det alltid, alltid.
Arsenal spelar för sin 14:e FA-cuptitel.
Skott från Mount. Första räddningen.
Martínez sträcker ut sig, magnifikt!
Han visar återigen sin kvalitet i målet.
Vilken räddning av argentinaren Martínez!
Det har varit en lång kamp för att ta dig hit.
Ett helt decennium för att komma hit.
Du valdes till finalen.
Nu kan du och din familj fira att ni vann FA-cupen,
mycket tack vare han bredvid.
Om du kan sätta ord på det…
Jag frågade honom före matchen: "Ska du vinna matchen åt oss?"
"Du är ju kapten." Han gjorde det.
-Och vad gäller min familj… -Stor respekt för den här mannen.
För första gången hade han vunnit på Wembley,
den mest ikoniska arenan i England.
Det var en lättnad. Han var väldigt nära landslaget.
Det var en bonus att sätta press med.
Landslaget såg att det fanns en målvakt som var snabb och välplacerad.
Men det fanns en legend som Armani där.
Hur kan man peta Armani? Det är omöjligt.
Det är som att komma in efter Messi. Hur petar man Messi?
Målvaktstränaren Martín Tocalli…
LANDSLAGSTRÄNARE
…hade jobbat med honom.
Han kände till hans personlighet.
Han behövde bara spela regelbundet för sina klubbar
och tro på sig själv.
Är han unik? Ja.
Emilianos mentalitet är unik.
MÅLVAKTSTRÄNARE.
Resan gjorde honom starkare.
Franco och Gonzalo kan inte resa,
eftersom deras PCR-test fortfarande är positiva.
Emiliano Martínez kommer att spela.
Emilianos nivå är tydlig.
Han kan få chansen att spela.
När Scaloni
ringde Emi
och sa att han skulle vara målvakt i Argentinas landslag
var jag ensam hemma, och
gick till parken med en flaska.
Jag mindes allt han gjorde som barn.
Varför valde Scaloni honom?
SÄKRA HÄNDER I MÅL?
Ska vi vinna Copa América med en okänd målvakt?
Väldigt konstigt.
"Utan tv vet du inte var han spelar." "Du följer inte fotboll."
Jag har svårt att tro att en journalist inte gör research
på personen som de ska diskutera.
Hallå!
Titta inte bort! Jag pratar med dig!
Du är fortfarande ett långtidsprojekt!
Även om du inte använder knappen längre!
Jag var inte ny i landslaget.
Men jag var ny för fansen och åskådarna var jag det.
Men att spela för landslaget var som att gå på deras träningar när jag var 14.
När Emi började spela för Argentina hade han tre nummer.
Han hade nummer 26 hela karriären.
Han sa: "Det finns ingen 26." Han var så ledsen.
Jag sa: "Men vilka andra nummer finns?"
Han sa att det fanns 13 och nåt annat, jag minns inte.
Och så sa han 23.
Jag sa: "Emi, Santi föddes den 23:e."
"Just det! Jag måste gå!" Han la på och gick för att ta 23.
Men det var ju självklart att det skulle bli 23.
Copa América är igång!
Argentina siktar på en ny final!
Tjugoåtta år! Ska de äntligen vinna?
Ett livs arbete avgjordes på några matcher.
Chile avancerar. Målhot… Martínez är där! Martínez!
Vilken personlighet. Scalonis val av målvakt är motiverat.
Han åkte till Copa América året jag var gravid.
Min fru var gravid.
Jag ville vara där dagen vår dotter föddes.
Jag ville inte se några matcher alls.
Jag var så upprörd över att han inte var där.
"På grund av viruset. Jag kan inte."
När han sa att han inte kunde komma, att det var omöjligt,
tänkte jag: "Det är som det är. Jag ska vara glad, så är det."
Min dotter föddes två dagar före Ecuador-matchen.
Min pappa och bror sa: "Hon är en lyckobringare."
Han såg födseln på en surfplatta.
Det var så han såg Ava.
Det var svårt att inte vara där, att vara så långt borta.
Jag sa: "Du måste vinna.
Om du inte gör det var det här förgäves, okej?"
KVARTSFINAL
Två dagar senare spelade jag och tänkte: "Ni kommer inte förbi mig."
Han utvecklades som spelare och blev mycket bättre.
Han kom med i landslaget och allt gick väldigt bra för honom.
Och mot Colombia…
Straffar mellan Argentina och Colombia avgör vem som går till final.
I straffläggningar, med min längd och benstyrka,
tänkte jag: "väljer rätt sida är det 80 % chans att jag räddar."
Det är inte 50-50. Väljer jag rätt sida är det åttio procent.
Straffläggningen står lika med 1-1.
Sánchez! Det är Dibu, Dibu Martínez! Martínez! Martínez!
Han retas inte med alla på samma sätt.
Han behandlar vissa spelare seriöst
och andra retas han lite med för att de ska tappa självförtroende.
-Du skrattar, men du är nervös. -Ja.
-Bollen är framför. -Den är på märket.
Spela du dum. Jag känner dig.
Föreställ dig att det inte är några fans,
men det lägger ändå extra press på straffläggaren.
Allt är tyst. Någon pratar med dig.
Även när du ska skjuta pratar han med dig.
Ta det lugnt. Jag räddar den. Jag slukar dig levande, bror.
Martínez räddar! Dibu igen! Dibu!
Vet du hur många straffar jag har lagt? Han sa samma sak till mig.
Han sa så när han diskade.
Och när han försvarar 46 miljoner argentinare. Bollen går inte in.
Jag tror att det bara kom ut i stunden
att för oss och honom
är en räddning som ett mål.
Om han räddar den är vi i final. Cardona!
Dibu! Fantastiskt! Otroligt! Martínez! Martínez!
Då anlände Dibu.
Argentina! Argentina är i Copa América-final!
Det var då han började kliva fram hjälpa oss väldigt mycket.
Kom igen, kom igen, Argentina Vi ska vinna
Det är ett unikt ögonblick för mig och min familj.
Jag blev pappa för fyra dagar sen och har inte träffat min dotter än.
Jag jagar en dröm, att vinna en pokal med landslaget.
Det var en svår tid för familjen.
Tänk dig att vara borta från sin dotter och inte kunna hålla henne.
Och inte bara det. Ava föddes
och det tog tre veckor innan han kunde hålla henne.
Det är nu eller aldrig mot Brasilien. Kom igen, Argentina!
Han visste att han skulle rädda allt. Det fanns inga andra tankar.
Han skulle bli stjärnan.
Brasilien söker kvittering. Neymar, bra inlägg, avstyrd.
Martínez med en otrolig räddning! Vilken uppvisning!
Där går slutsignalen.
Efter 28 år vinner Argentinas landslag titeln!
Messi sa det i peptalket.
Dibu kunde inte hålla dottern men ansträngningen lönade sig.
Dibu lyfter trofén och Argentina är mästare igen!
"Vi vann Copa América tack vare den lilla flickan", sa jag.
Det var en svår tid men de vann i alla fall. det var det.
Pappa!
Hej, gubben! Jag har saknat dig.
Ge mig en kram, en stor kram.
Och varje gång jag ser henne säger jag: "Hon gav oss Copa América."
När jag blev förstemålvakt och skulle spela i VM
fokuserade jag på vad jag behövde för att vinna.
Men jag sa inte: "Jag ska vinna nästa VM i Qatar
som Argentinas stjärna." Nej.
Jag har en process, men är inte dum. Det finns historier bakom varje process.
En ny dröm börjar. Vi är i Qatar.
Två lag jagar en dröm.
Ännu ett skott! Vilket mål!
Det är ett hårt slag för Argentina. Stor sorg.
Saudiarabien 2, Argentina 1.
Jag minns tystnaden i omklädningsrummet efter matchen.
Man hörde materialaren plocka upp skorna.
Ljudet från dobbarna.
Jag minns det fortfarande som om jag ser det i slow motion.
24 TIMMAR INNAN MATCHEN MOT MEXIKO
2-0 mot Mexiko, 2-0 mot Mexiko.
Kom ihåg det.
Jag ska bli bäst i VM.
Efter segern mot Mexiko
slog Argentina Polen med 2-0 och vann sin grupp.
Krigare föds ur motgångar. Jag tror att vi är starkare nu.
KVARTSFINAL ARGENTINA VS NEDERLÄNDERNA
Van Dijk!
Dibu, Dibu, Dibu!
Dibu Martínez, fenomenalt!
Han växte ännu mer i gestalt, om det ens var möjligt.
Dibu, Dibu, Dibu Martínez!
Martínez räddar! Du gjorde det igen!
En sån målvakt ger en känsla av trygghet.
Messis lag är bland de fyra bästa i världen.
Kramar och tårar. Vi var som två barn.
"Du gjorde det, hjälpte oss igen."
Det är alltid trevligare när nåt bra händer.
Drömmen lever! Den närmar sig!
Hur är Argentina i semifinal?
För att vi har stake, passion, hjärta och vi gör det för 45 miljoner människor.
Argentina krossade Kroatien 3-0 och är i final.
Det är Argentinas viktigaste match på 36 år.
Argentina för världsmästerskapet mot Frankrike.
Vi ledde finalen 2-0, alla var glada.
Plötsligt kom en våg, som alltid med argentinare.
Mbappé! Mål för Frankrike!
Mbappé kvitterar med ett fantastiskt mål. Argentina är nu under press.
Jag kan inte tro det.
Snacka om lidande. Argentinare måste alltid lida.
Så är det bara.
I sista minuten var det en helt vanlig match.
123 minuter in i förlängningen.
Matchens sista boll, och Frankrike har den.
Otamendi rensar. Konaté där bak. Titta!
Otamendi missar, Kolo Muani skjuter!
Efter Otamendis miss gick det en eller två sekunder.
Det var matchboll, det avgörande ögonblicket för Frankrike.
Jag var förstenad, trots att jag såg det.
Jag hörde folk skrika runt mig. Skrika och hoppa.
Och jag var som en staty, uttryckslös.
Jag sprang inte ut och förminskade målet. Han kunde ha chippat.
Hade jag backat hade han passat till Mbappé.
Jag stannade i mitten
där jag kunde lägga press och tvinga honom att skjuta.
Jag sa ju det. Jag bestämmer om du blir hjälte eller skurk.
Bollen träffade mig här, där stjärnan är.
Hade den träffat lite högre hade den gått in.
Då hade jag fått se ut som en idiot i fyra år.
Det är historiens bästa räddning på grund av sammanhanget.
För att det är VM-final
efter 123 minuters spel.
På grund av sättet han jobbade.
Jag vågar säga det för jag är övertygad det.
Vänta? En räddning är som ett mål, eller?
Jag gå till straffsparkar.
Kom igen, Coman! Coman.
Martínez! Martínez! Dibu Martínez!
Kom igen, Argentina!
Argentina har övertaget i straffläggningen.
Jag trodde att han skulle missa under press. Inte att jag skulle rädda.
Han skjuter!
Den går ut! Ut!
När han missade kände jag en glädje.
"Han missade, precis som jag trodde."
Tchouaménis skott går utanför!
Dansa, Dibu, dansa!
Kom igen, Argentina! Montiel skjuter!
Mål!
Argentina är världsmästare!
Omfamnad av lagkamraterna!
Efter 36 år är Argentina…
Världsmästare!
Argentina är världsmästare.
Jag gick ut på planen efter finalen
och vi bara tittade på varandra.
Ibland säger en blick mer än tusen ord, eller hur?
Man kan inte förklara vad man upplever eller känner.
Kom igen, kom igen, Argentina
Vad som än händer, som proffs,
truppen som spelade VM,
de 40 dagar vi tillbringade på ett universitet, vi minns det.
Jag är glad. Man gör det för stolthet och passion.
Jag vill slå rekordet för flest landskamper som målvakt.
Jag har många mål att uppnå.
Du är bäst, Dibu! Tack!
Stolt att han är från Mardel.
Dibu Martínez är bäst.
Dibus frisyr och hårfärg.
Han är ett exempel på att allt går.
Emiliano Dibu Martínez, hedersmedborgare.
Man ser tillbaka och säger: "Han kom från en litet samhälle."
Uppoffringar leder till ära.
Han försökte alltid nå sina mål.
Tog det lång tid? Kanske.
Eller inte, jag vet inte.
Det beror på hur man ser på det.
Han stannar hos farfar.
Hans framgång är familjens framgång
för bakom varje spelare finns folk som stöttar dem.
Ale och jag försöker alltid förverkliga våra drömmar som Emi gjorde.
För mig betyder det allt. Det är stort.
Jag…
Ett liv av uppoffringar och du omfamnar det på två sekunder.
Han föddes för att vara målvakt.
Mamma, pappa! Vi är mästare!
Pojkar! Är det ni?
Inte för att skälla, utan "Pojkar…"
Hej, pojkar. Hur var skolan idag?
Jag slukar dig levande.
Här. Försök rädda den här.
Det där är dina skolbyxor.
Vad ska du ha på dig imorgon?
Jag glömde den på bussen, så jag fick laga byxorna med en lapp.
Måste jag säga: "Woho"?
Woho! Kom igen, Emi!
Nej!
Vad gör du? Nej!
Åh, nej! Åh!
Riktig lyx, va?
Okej! Det var allt!
Grymt!
Undertexter: Sam Sporrong