Downloaded from YTS.BZ
Official YIFY movies site: YTS.BZ
Історія футболу дала нам видатні імена,
що мали одну мету —
забивати голи.
Але є й ті, що намагаються врятувати, зупинити, не пропустити.
З якогось дива,
здається, зараз усі хочуть бути воротарями, еге?
Чому?
Може, це пов'язано з одним хлопчиною.
Тому сьогодні я вам розповім історію такого собі Еміліано Мартінеса.
Так, того самого, якого всі кличуть Дібу.
Нагороду ФІФА найкращому воротареві сезону
отримує аргентинець Еміліано Мартінес.
Люди завжди питають, хто мої кумири,
яким воротарем я захоплювався в дитинстві, і я завжди кажу:
«Я бачив, як моя мама працює прибиральницею вісім-дев'ять годин…
Як мій тато працює…
Насправді вони мої кумири». Дякую всім.
НАЙКРАЩИЙ У СВІТІ
Він переможець Кубка світу і найкращий воротар турніру.
Еміліано Мартінес, найкращий воротар сезону.
Найкращий воротар Кубка Америки 2021.
На церемонії «Золотого м'яча» Дібу Мартінес отримав трофей Яшина.
І знову Дібу Мартінес отримав нагороду найкращого воротаря.
Про це мріє кожна дитина з шести років.
Це була моя мета, і я був готовий.
ЗА МОТИВАМИ ОПОВІДАННЯ ЕРНАНА КАШІАРІ
-Ти не зможеш! -Ти дірявий, як решето.
Йолоп! Ти нікчемний воротар!
Я ніколи не боявся м'яча. Я дуже вимогливий до себе.
Я бачив іншого воротаря
і не розумів, чому він не отримує шансу.
Я мирився з усім.
Не міг я змиритися з тим, що не граю. Мені було важко.
Ми багато чим жертвували. Це все сталося не зразу.
Я чекала, він скаже: «З мене досить, я хочу повернутися».
Він був хлопцем, який прийшов з метою досягти успіху.
Еміліано вирізняється своїм менталітетом. Цей шлях його загартував.
Так, склад обрано. Еміліано Мартінес гратиме.
Рівень Еміліано очевидний. І він може отримати шанс зіграти.
Привіт, незнайомцю!
Коли є ці двоє воротарів, що змінить Мартінес?
Кажуть, це вигадка тренера!
Як не платиш за кабельне, то й не знаєш, де він грає.
Хто буде на воротах?
І тоді — клац!
У збірній Аргентини я не новачок.
Я був на чемпіонатах світу U-20 і U-17.
Привіт, чемпіоне.
Я вирішую, станеш ти героєм чи поганцем.
Я знаю, що додав збірній позитиву.
Якщо вгадаю бік, є 80 % ймовірності, що потягну.
Вибач, я тебе з'їм, братику.
Дібу — справжній персонаж.
Він божевільний,
і якщо він сказав, значить, так і буде.
Думаю, він чудово доповнив команду.
По-перше, своїми сейвами.
По-друге, особистістю.
Нервуєш, га?
Рятую чи ні, я знаю, що довіра є.
Я знав, що коли брат потрапить у збірну,
ворота будуть його.
Дібу — чудова людина.
З ним ти відчуваєш, що суперник може пробити, але не заб'є.
На воротах він ніби виростає.
Треба врізатися в стійку, щоб відбити, — він так і зробить.
Він має шосте чуття.
Для мене він був особливим.
Він знає справжню причину.
Він народився, щоб стати воротарем.
ЕМІЛІАНО МАРТІНЕС: ХЛОПЕЦЬ, ЩО ЗУПИНЯЄ ЧАС
Півтора мільярда телеглядачів у всьому світі дивляться цей матч.
Аргентина проти Франції!
Дайте мені трохи помріяти!
Команда Мессі проти команди Мбаппе!
Хто переможе?
Коли я виходив на фінал Кубка світу,
мене так кололо під грудьми, як ніколи в професійній кар'єрі.
Коли бачиш величезний кубок світу
і 60–70 тисяч людей на стадіоні «Лусаїл»,
починаєш відчувати адреналін фіналу Кубка світу.
Ми віримо у вас, хлопці.
Ми віримо в цю команду. Вперед, Аргентино!
Коли я бачив, як люди співають,
я пригадав дитинство в Аргентині і шкільний майданчик.
Великому аргентинському народові слава
ШКОЛА «САГРАДА ФАМІЛІЯ» МАР-ДЕЛЬ-ПЛАТА, 2001
Був там Малий Коко.
Хай вічними будуть лаври…
А трохи далі Але, мій старший брат.
Що ми вміли перемагати…
Учителька диригувала дітьми.
…перемагати
Тоді я й відкрив вимикач.
Живімо, увінчані славою…
А це? Що це таке?
Чому в мене вимикач на пупі?
Ой, що зі мною?
Агов.
Ви заморозилися?
Це так дивно.
Пані! Що відбувається?
Я не розумію!
Обізвіться хто-небудь!
Коко! Коко, прокинься!
Пані, Коко не обзивається!
Не може бути? Це я зробив?
Що я зробив?
Або присягнімося померти з честю!
Що це було?
15 СІЧНЯ 1999
Я бував усюди,
але Мар-дель-Плата завжди буде моїм рідним містом.
МАР-ДЕЛЬ-ПЛАТА АРГЕНТИНА
О сьомій ранку я йшов на зупинку і їхав автобусом до школи.
З пляжу Пунта-Моготес я ходив на Хардін,
тобто 30–40 хвилин.
Їздив велосипедом на футбольне поле з дерев'яними воротами без сіток.
Ми з братом проводили багато часу вдвох.
Рідні, які нас виховували, тато і мама,
завжди вчили нас братерства.
Ми були нерозлучні.
Перед будинком у нас була дротяна огорожа.
Метрів 15 завдовжки. М'яч літав туди-сюди цілий день.
Змагання, пенальті, прийом на груди, гра головою, рабони — що хочете.
Ми грали в ці ігри щодня, завжди з м'ячем.
Емі, ставай на ворота.
Але я хочу грати в нападі.
Я забиватиму голи, а ти не даватимеш забити, добре?
Добре.
Танчик Лукас,
Комарик Браді,
Кучерявий Локерсіо,
Дієго Гарелло,
Пата Суарес,
Аріель Машина.
Аріель веде м'яч правим флангом.
Машина б'є — гол!
Удар заскочив Еміліано зненацька.
Кучерявий біля штрафного.
Фол. Це фол.
Сюди. Ні, краще… Так, готово.
Тото Бертольйо.
Довгий, дуже високий навіс.
-Потужний удар головою! -Ні!
-Коко хоче заблокувати…
-Це автогол! -Ні!
Малий Коко.
Чому?
Слухай, воротарчику, це гра для дорослих.
Може, піди побудуй замки з піску?
-Який пас від Тото! -О ні!
Машина летить на повній швидкості.
Гей! Що ти задумав?
Ні, не… Що ти робиш?
Ні, не роби цього!
Я тебе з'їм. Я тебе з'їм!
Неймовірний сейв Еміліано Мартінеса!
Неймовірно, Еміліано! Скільки у тебе рук?
Ми виграли!
Неймовірно!
Що ти зробив? Ти звір!
Ти зробив щось неймовірне. Ти зірка!
Це ж шкільні штани.
Мама нас приб'є.
Мострі старші за мене. Вони з 89-го, 90-го.
Ми разом ходили до школи, на футбол, на пляж.
Ми називали себе «Мострі», і так воно й лишилося.
Складно пояснити, що таке Мострі.
В Аргентині, зокрема в Мар-дель-Платі,
у дитинстві ми хотіли мати прізвисько, за яким нас знали б.
І зрештою «Мострі» добре прижилось…
«Ось ідуть Мострі».
Мострі — наша маленька банда.
Емі, Тото, Дієго, Але і я.
Брат друга й інші друзі завжди називали нас «Мострі».
«Гей, Мострі».
Чомусь нас почали називати «Мострі». І ми привласнили це прізвисько.
Воно просто прилипло.
У нас навіть є татуювання арабською.
Ми повністю довірилися перекладачеві.
Думали, що там «Мострі».
А потім в Англії, у спортзалі з братом,
підійшов араб і сказав: «Мострі».
І ми зрозуміли, що на татуюванні справді «Мострі».
Тоді інтернет мало в кого був.
Не питайте, чому арабською.
Ми були молоді.
Може, зараз набили б «Мострі» іспанською.
Я не знаю, чому арабською.
Але нас п'ятеро,
і ми досі називаємо один одного «Мострі».
У районі, де Емі жив у дитинстві,
за п'ять кварталів є футбольні поля.
Ми завжди влаштовували турніри, де грали всі діти району.
Вони цілими днями ганяли м'яча. Зранку, вдень.
Вночі. Іноді грали під дощем. Вони завжди любили футбол.
Завжди з м'ячем з дуже раннього віку.
Хлопці! Це ви?
Щось сталося?
Привіт, хлопці. Що там у школі?
Привіт, тату! Ми грали на пляжі.
Програли 0:3, але Емі зробив крутий сейв.
Ану, Емі, розкажи.
Було круто, тату! Я виставив отак ногу й відбив.
Он як? Ану, спробуй відбити. Побачимо, чи зможеш.
Еміліано, що з твоїми штаньми?
Це ж шкільні штани. У чому завтра підеш?
Просто…
Сто разів тобі казала не грати в футбол у цих штанах!
У душ, обоє!
Ну, принаймні програли не 0:4.
Ти один витягнув.
Тата часто не було вдома.
Він цілими днями працював. Возив рибу.
Він їздив по рибних ринках, щоб наповнити фургон.
Ми бачили маму о 6–7 вечора, коли поверталися зі школи.
Він був моїм другом. Він завжди…
«Мамо, що ти робиш?
Давай я це зроблю».
У чотири-п'ять років
він брав сумку, гроші і їхав своїм синім велосипедом.
Дуже допомагав.
Емі, поглянь. Що скажеш?
Ого, мамо!
Тепер це найкращі штани у світі!
Одного дня я стану чемпіоном світу,
і ти більше не муситимеш працювати й шити.
Авжеж, мій чемпіончику.
Він добре знав, що поїде, бо завжди казав мені:
«Коли я стану футболістом, а я стану футболістом,
ти не муситимеш працювати».
Футбол завжди був моїм пріоритетом.
Ще малим я відмовлявся від морозива й риболовлі.
У неділю вранці я йшов грати за свою команду.
Я чекав цього ввесь тиждень.
Коли Емі був малим,
я гукала йому зі спальні:
«Так, лягай спати. Завтра рано вставати».
А він ніби з кимось розмовляв.
Не знаю, був то уявний друг чи він говорив уголос сам до себе.
Привіт, чемпіоне.
Хто… хто ти?
Я вирішую, хто піде додому задоволеним,
а хто піде сумним і не спатиме.
Це мені сниться.
Ні. Ти не спиш.
Ти розмовляєш, а м'ячі не розмовляють.
Я не лише розмовляю. Я ще й підстрибую, літаю і рву сітки.
Обожнюю рвати сітки.
Я вирішую, станеш ти героєм чи поганцем.
-Тебе не існує. -Дивіться, хто заговорив.
Той, кого ставлять у ворота, бо він найменший.
Дітвак.
Що таке, чемпіоне? Ти мене боїшся?
Чого мені тебе боятися?
Я завжди знав, що у мене все вийде.
Я ніколи не сумнівався й не думав:
«Не вийде — працюватиму в порту».
Сусана, машина, Альберто.
Червоний джип — перше татове авто.
Пам'ятаю, він завжди…
Він у нього завжди був чистенький, але завжди щось ламалося.
Хлопці! Швидше, сплюхи! Вперед!
Іду!
Обережно, вбудований душ. Справжня розкіш, еге?
Ой, тату. Коли ти залатаєш ту дірку?
Це щоб привозити мокру рибу.
Ми завжди вставали рано.
Дружина працювала,
а я о шостій ранку мусив везти хлопців у порт.
Якщо мав кудись їхати, брав їх із собою.
Бувай, тату.
Тато вас забере.
Бувай. Я люблю тебе.
Будьте чемні. Бувайте.
Ми вчилися в «Саграда Фамілія»,
типовій школі порту Мар-дель-Плати.
Еміліано був дуже милим хлопчиком, дуже балакучим.
Він був найвищим у своєму класі й мав довгі ноги.
Завжди бігав, як навіжений.
Я завжди казала: «Емі, не бігай, Емі».
Він багато займався спортом, але й навчання ніколи не занедбував.
Сім на один?
Сім!
Сім на два?
Чотирнадцять!
Сім на три?
Двадцять один!
Сім на чотири? 28.
Сім на п'ять?
Багато дітей мріє стати супергероями, щоб допомагати людям.
Або видатними дослідниками, щоб знаходити заховані скарби.
Так!
Ні!
А я мріяв стати найкращим воротарем у світі.
Що тут такого?
Емі почав грати в «Уркісі» дещо випадково,
бо їм потрібні були діти.
Наш Але грав у нападі,
і тренер іноді казав: «Емі, хочеш пограти з хлопцями?»
Бо Але з 1990-го, а Емі з 1992-го.
В «Уркісу» він прийшов малим, років у шість чи сім, мабуть.
Нам бракувало польового. А він сказав: «Ні, я воротар».
І ми грали в меншості, бо він хотів стояти на воротах.
Однієї неділі наш воротар захворів і не прийшов.
Емі став на ворота й лишився.
Не знаю, чи був би я таким завзятим,
якби не мав старшого брата.
І знову привіт, чемпіоне!
Гей! Чому ти не говориш зі мною?
А, ясно! Хлопчина злякався.
Агов! Подивись на мене, малий!
На мене подивись!
Так! Ю-ху!
По-перше, Еміліано дуже вирізнявся зростом і статурою.
Також він мав владний голос, незвичний для його віку.
Ми казали: він як ще один тренер на полі.
На деяких матчах суддя підходив і казав нам:
«Знаєте, тренер суперників просить показати документи,
бо вони не вірять, що йому стільки».
У нього були надивовижу сильні ноги.
Іноді він грав з товаришами на газованку.
Літав від стійки до стійки й завжди їх обігрував.
Хорхе Пета і Качо Гонсало тренували нас до матчів у парку.
Вони були вимогливі.
Ми робили ворота з дитячих светрів і рюкзаків.
Ми підвішували м'яч на дереві,
і кожен, хто приходив, смикав мотузку, піднімав м'яч і опускав його.
Батьки завжди допомагали.
Ми наносили розмітку, косили траву, тренували хлопців,
везли їх додому, бо інакше неділі не було б кінця.
Це були чудові часи.
Це воротар, який відбив усі пенальті.
ШКІЛЬНА ГАЗЕТА
Покажіть.
ЯК ВІН ЦЕ РОБИТЬ?
Давай!
Ми були в «Тальєрес» зовсім недовго.
Потім ми перейшли до «Сан-Ісідро».
Він уже був воротарем у «Сан-Ісідро».
Це була дуже хороша команда — 1992 рік народження, Мар-дель-Плата.
Я грав з ними рік чи два.
Бо вони мали зв'язки, могли відвезти на перегляд у Буенос-Айрес.
-Не знаю, що робити. -Світло подорожчало вдвічі.
За світло, за школу, за газ. Що робити?
Але школа не обговорюється. Це головне.
Я готовий.
-Готовий? До чого? -Їхати в Буенос-Айрес.
Лягай спати. До школи ще нескоро.
Я хочу грати за великий клуб.
Це дуже дорого.
Дорога, проживання.
Так, сину. Я хочу, щоб ти здійснив свою мрію, але зараз…
Звісно, я розумію. Не хвилюйтеся.
Я завжди була ощадливою. Жила від зарплати до зарплати.
Я ділила платню,
відкладала на світло, газ, школу.
Я працював у порту водієм вантажівки, тому самі розумієте.
Іноді робота є, іноді нема.
Іноді я підробляла — прибирала у людей,
які приїздили влітку.
Ми багато чим жертвували. Це все сталося не зразу.
Завжди економили, аби тільки було що їсти.
Вони знали, що мама й тато працюють, щоб ми мали те, що мали, —
дах над головою, гроші на бутси,
рукавички, на школу й книжки.
Щось вигадаємо, правда? Завжди якось викручувалися.
Га?
То ми їдемо в Буенос-Айрес?
-Так, їдемо в Буенос-Айрес! -Так, їдемо!
Так, малий. Їдемо!
АРГЕНТИНА МАР-ДЕЛЬ-ПЛАТА
БУЕНОС-АЙРЕС
БУЕНОС-АЙРЕС - 398 ШОСЕ 2 - 398
Спершу повезли його в «Рівер Плейт»,
але, на жаль, його не взяли.
Потім ми повезли його в «Бока Хуніорс», але й там не вийшло.
Приходить Качо Гонсало і каже:
«Буде перегляд в "Індепендьєнте"».
«Пепе, у мене є хлопець, я хочу, щоб ти подивився.
Ми з Мар-дель-Плати і зараз їдемо до вас».
Він сказав, вони хочуть спробувати щастя.
Вони вже були на перегляді в «Рівері» й «Боці».
Каже: «Перш ніж їхати додому, ми хочемо, щоб ти його побачив».
Я знав, що він його кумир з «Індепендьєнте». Я знав, хто це.
«Добре, хай перевдягається і йде сюди».
КЛУБ «АТЛЕТІКО ІНДЕПЕНДЬЄНТЕ» АВЕЛЬЯНЕДА, АРГЕНТИНА
Давай, Емі, синку!
Ти зможеш! Викладись на повну. Давай!
З перегляду в «Індепендьєнте» пам'ятаю, скільки там було дітей.
Звісно, думаєш: «Мене точно не візьмуть».
Агов, Пепе йде!
Добре, Сан-Луїсе, бий.
Виходь.
Наступний.
Виходь.
Наступний. Давай.
Наступний. Ні.
Боже! Наступний!
Твоя черга, малий. Ставай у ворота.
Я познайомився з Емі на турнірі, де грав за «Індепендьєнте»,
а він за «Сан-Ісідро».
Команда «Сан-Ісідро» була сильна. Зіграли внічию 1:1.
І я забив йому гол.
Ми були на перегляді, і все йшло дуже добре.
Залишилося одне.
Що ще?
Ракета.
Він попросив ракету.
Що це таке?
Останнє випробування.
Ніхто не відбиває ракету.
Ніколи!
Що? Гей!
Не чекав такого, еге ж?
Га? Що?
Ні.
Ні. Що?
А ти думав, це легко, чи що?
Скільки не клацай, у тебе не вийде.
Я опинюся в сітці, і тебе проженуть.
Мрії всього твого життя кінець.
Цього не станеться!
Так!
Ні!
Якщо в малого є речі, хай лишається. Житиме в інтернаті.
Він сказав, я можу жити в інтернаті.
Це був шок і водночас неймовірна радість.
Я побачив його фізичний стан.
Якщо працювати й вдосконалити техніку, з нього можна зробити доброго воротаря.
Ось і все. Ми поїхали додому.
Ми обговорили це в сім'ї.
Мені було важко відпустити його, але я знала, що він цього хоче.
Думаю, я маю подякувати за це мамі,
бо вона відпустила мене в «Індепендьєнте».
ЛАСКАВО ПРОСИМО КЛУБ «АТЛЕТІКО ІНДЕПЕНДЬЄНТЕ»
У тих коридорах усі кімнати.
Нас тут багато.
Там вбиральні й душові.
Порада: приходь раніше, бо чекатимеш пів години.
Інакше забудь.
Я Але, але тут усі мене звуть Сан-Луїс, бо…
Я з Сан-Луїса.
А я з Мар-дель-Плати, але краще називайте мене Емі.
Авжеж, Емі.
Але… я тебе звідкись знаю.
Добре, ходім.
Я приїхав туди з сумкою, і так почалося моє життя в інтернаті.
Коли він поїхав в «Індепендьєнте», вдома стало пусто.
Я так відчувала.
Думаю, найбільше від від'їзду Емі страждав Але, але він мовчав.
Йому було важко.
З часом я зрозумів: його більше нема.
Мені було радісно і сумно водночас, бо я залишився сам.
З 11 з половиною він більше з нами не жив.
Нас було четверо, а стало троє. Він поїхав.
Вибачте.
Я виріс і зрозумів, що ми буваємо егоїстами,
бо я думав: «Я зроблю це для них»,
але ніколи не ставив себе на їхнє місце.
Я поїхав з дому, покинув брата самого,
батька без одного з синів. Розумієте?
І я змирився з цим, коли подорослішав.
Тоді я зрозумів: «Гаразд, тепер я в професійному клубі,
і тут починається моя кар'єра».
Тоді складно було це прийняти.
Коли я вперше повезла його туди,
було так важко віддати сумку й лишити його там.
Чесно кажучи, тоді там були дуже скромні умови.
У нас була кімната з двома двоярусними ліжками, дуже тісна.
Я тоді думала: «Що за потреба там сидіти?»
Пам'ятаю, мама приїжджала і не могла на це дивитися,
прибирала всі вбиральні.
Це твоє ліжко.
Моє тут, я твій сусід.
Скажеш, де ти навчився так відбивати м'яч?
Мою ракету ще ніхто не відбивав.
У чому твій секрет?
Мій секрет?
Так, твій секрет.
Я не маю секретів.
А, знаю.
Знаєш? Що ти знаєш?
Я знаю, звідки тебе знаю.
Ти схожий на Дібу.
З телевізора.
Дібу.
Дібу мене прозвав Але, мій найкращий друг.
Вони казали, що я схожий на Дібу.
Звісно, мене почали дражнити і називати Дібу, як мультгероя.
Коли він приїхав, він був рудий, у ластовинні, знаєте.
«Чуєш, Емі, — кажу, — ти схожий на Дібу».
Я дивився той мультик. Він був прикольним.
Він був воротарем, катався на картах.
Я сказав: «Добре, звіть мене Дібу. Він усе вміє».
Так воно й прилипло. «Дібу».
І відтоді всі його так і називають.
Я ж казав, що виграємо з п'ятіркою кубків.
«Реаль енвідо».
Приймаю. 33.
Так! Ми виграли!
А тут ми дивимося футбол.
«Барселона» далі виграє 1:0. Мессі вже на полі.
Рональдіньйо веде м'яч.
Дивіться, який ідеальний пас на Мессі. І він перекидає…
Гол «Барселони»!
«Барселона»! Мессі! Так! Мессі!
Зірка, що сходить.
Це історичний день.
Запам'ятайте це ім'я — Ліонель Мессі.
Одного дня я гратиму з ним.
Ходімо, Дібу.
Мама вигадувала будь-який привід, щоб він повернувся.
Якщо оцінки середні, мав повернутися.
Тож Емі старався догодити мамі.
Мама завжди тримала мене й брата на короткому повідку.
Я говорила з ним до і після школи.
Вона завжди була вимогливою.
Вона не дозволяла грати в футбол, якщо ми не їли або мали погані оцінки.
О 20:00 я дзвонила йому на таксофон.
А він мав підняти слухавку в інтернаті.
Не було такого дня, щоб він не відповів.
Ми робили фізичні й технічні вправи.
Деякі вправи всі хлопці легко виконували,
а він не міг.
Був там такий бар'єр,
через який стрибали воротарі першої команди,
а я не міг.
У 12 років ти не такий сильний, як у 28.
Я намагався перестрибнути, плакав, аж поки перестрибнув.
Він дуже старався вміти те, що й інші.
Він був хлопцем, який прийшов з метою досягти успіху.
Він ніколи не втрачав надії.
Я думала, він скаже: «З мене досить. Я хочу додому».
Ти для них ніби батько,
особливо для тих, що живуть в інтернаті.
Звичайно, Пепе Санторо був не просто тренером воротарів.
Він був як батько, якого в мене не було в Буенос-Айресі.
Він бачив, як мені важко, як я стараюся.
Він починав з нуля
і прислухався до всіх наших порад.
Він добре його вчив,
бо в 14 років його викликали в U-15.
АСОЦІАЦІЯ ФУТБОЛУ АРГЕНТИНИ
У збірної є скаути, які стежать за тобою щовихідних.
Я добре грав у молодіжці «Індепендьєнте».
Пам'ятаю, щовихідних там давали аркуш з оцінками.
Я завжди був Диво-Мартінесом. Щовихідних отримував високий бал.
Це було чудово, адже передусім ти думаєш про кожен матч за клуб.
А потім отримуєш виклик на тренування зі збірною.
Це щось унікальне.
Разом ми всіх переможемо, Мострі!
Пам'ятаю, як я подзвонив мамі, йдучи з гуртожитку до роздягальні.
Він сказав: «Мамо, маю тобі сказати. Мене викликали до збірної».
АФА
Ось тоді я сказав: «Я стану професіоналом».
Я завжди думав, що стану професіоналом,
але саме тоді подумав: «Я близько».
На щастя, ми раділи разом.
Таке не забувається.
Щойно мені виповнилося 16, мене викликали до U-17.
Я їздив туди в понеділок, вівторок і середу
фактично щомісяця.
Аргентинські надії перед новим викликом.
Для Аргентини починається чемпіонат Південної Америки U-17.
Мартінес!
Чудовий сейв від воротаря «Індепендьєнте»!
Його звуть Дібу, і він надійний воротар.
Велика надія Аргентини сяє на чемпіонаті Південної Америки.
Еміліано Мартінес рятує матч!
Аргентина й Бразилія визначать чемпіона Південної Америки U-17.
Неймовірно, Мартінес! Знову Мартінес!
Чудова гра Еміліано Мартінеса!
Він добре виступив у Чилі,
і тоді до нас приїхав з «Арсеналу» їхній шукач талантів.
Скаут, як вони кажуть.
Дібу, до тебе гості.
Річард Лоу, скаут «Арсеналу».
«Арсеналу» з Саранді?
Футбольний клуб «Арсенал», Лондон, Англія.
Ні!
Коли він вийшов і сказав:
«Слухайте, можливо, я поїду на тиждень на перегляд до Англії»,
ми були приголомшені.
Ми сказали: «Ого, це серйозно.
Це може бути серйозно. Ти впевнений, що хочеш?»
Мар-дель-Плата за 400 кілометрів,
а це аж надто далеко.
Я довго не бачитиму своїх рідних.
Це твій шанс змінити своє життя, Емі.
І життя твоєї родини.
Хіба ти тут не заради цього?
Я мріяв… Не знаю.
Я завжди мріяв про великий будинок для батьків
чи машину для тата.
Добре, але їдьмо разом.
БУЕНОС-АЙРЕС
Ми вирушили з багажем, мріями та сподіваннями.
ЛОНДОН АНГЛІЯ
-Хто це? -Аргентинець. Південноамериканець.
Скоро дізнаєтеся, хто я.
У тебе не вийде!
Ти дірявий, як решето!
-Нульовий у штрафному! -Пенальті не тягнеш!
-Йолоп! -Ану, малий!
-Ми тебе з'їмо! -Ти нікчемний воротар!
Ні!
Добра робота,
але доведеться ще багато постаратися.
Тренер підійшов, привітав мене
і сказав, що хлопець залишиться в клубі.
Там був скаут «Арсеналу» і президент «Індепендьєнте», який сказав:
«Ми маємо тебе продати, щоб добудувати стадіон».
Удома було сутужно з грішми.
Знаєте цей момент, коли думаєш: «Чорт забирай»?
Цей момент настав.
І пропозиція «Арсеналу» була дарунком небес.
Мені дали 20 чи 25 тисяч фунтів за підписання контракту.
«Якщо підпишу, ви дасте гроші?»
Це покрило всі витрати.
Не довелося продавати фургон чи будинок.
Це не був мій план, але фінансово це було вигідно.
Було трохи сумно, бо таким чином ми розлучилися,
але в футбольному й особистому плані
він мусив скористатися шансом.
Мене поселили в англійській сім'ї, щоб я вивчив мову.
Культура там зовсім інша.
Та я й не ходив на вечірки чи щось таке.
В інтернаті правила суворі. Нам нічого не дозволяли.
Але я грав у PlayStation,
ходив у туалет нанизу о десятій вечора, а вони мені шикали.
Це о 21:30. Розумієте?
Я сказав: «Слухайте, я тут не в тюрмі.
Я повертаюся в Аргентину». Сказав і взяв сумку.
«Ні, ні, чекай».
Тоді пів року ми з братом жили в готелі.
Він тренувався, а я сидів у готелі.
Ми були в найкращій формі в житті.
Тренувалися вранці, вдень і ввечері.
Тільки це й робили.
Наростили м'язи.
Брат був його супутником, другом, усім.
Він був для нього всім.
Поки я у 18 років не винайняв квартиру.
Я приїхав сюди, в Англію, щоб стати фінансово стабільним.
Уперше в житті.
Він як космічний корабель — сірий, величезний, ідеальний.
Було лячно. Лавка запасних мене лякала.
Навіть холод здавався інакшим.
Йому просто не щастило, бо попереду нього завжди були зірки.
ВОЙЦЕХ ЩЕНСНИЙ - ПЕТР ЧЕХ - ДАВІД ОСПІНА
Він розповідав про переходи, з чим йому доводиться миритися,
з вильотом чи боротьбою за виживання.
«Арсенал» постійно віддавав його в оренду.
Для футболіста це дуже важко.
Пізніше він захотів стати воротарем збірної.
Але не мав змоги,
бо не грав.
У футболі здається, ніби тобою граються.
Але він робив усе необхідне,
щоб мати сили, коли з'явиться нагода.
Я бачив, як він тренується. Звір.
Я не розумів, чому йому не дають шансу.
Що, втомився, Емі?
А ти як думав?
Що скажеш «окей», «ґуд морнінґ», «ґуд афтернун» — і вже ти тут пан?
Ні! Тобі ще треба багато працювати!
Не думаю, що ти впораєшся.
Як же важко!
Дні були довгі, сірі.
Постійно дощило.
До того ж я зовсім не грав.
Я сидів на лаві запасних або був в оренді.
Я думав: «Чому не дати шанс, якщо я добре тренуюся?»
Змагання, тренування, самотність, дорога.
Я мирився з усім.
Не міг я змиритися з тим, що не граю.
З часом він став сильнішим і морально, і як футболіст, звісно,
бо ніколи не переставав тренуватися. Він завжди був звіром.
Головне, що він вірив у себе.
Вірив у свої сили, у свої здібності.
І виправляв недоліки, що є в кожного.
Багато в чому мені допоміг психолог.
Чесно кажучи, це було те, що треба.
Раніше я про таке ніколи не думав.
Я не боявся сказати: «Мені це потрібно».
Ну, а потім з'явилася Мандінья.
Він жив там сам і ходив їсти в ресторан.
Ми часто туди ходили. Там було смачно.
І іспанська мова. Я англійською не говорив.
Виявилося, що ресторан належав родині Мандіньї.
Ресторан називався «Нелітос»,
на півночі Лондона.
Я купила там квартиру,
а Емі жив на тій самій вулиці.
Що? Та ну! Серйозно?
Як це можливо? Я нічого не робив. Я не чіпав вимикача.
Перепрошую, ви знаєте дівчину на фото?
Авжеж, це Мандінья, дочка власника.
Так, вона була дочкою власника, а ми нічого не робили.
Вітаю. Чогось бажаєте?
Чаю, будь ласка.
Я пам'ятаю, що бачив її щодня протягом тижня в центрі Енфілда.
Я йшла в кафе — він там.
Я проходила повз ресторан — він там.
Того тижня постійно.
Не знаю чому, але думаю, це доля.
Звісно. Так, не хвилюйся.
Ось як…
Я так часто його бачила, що сказала його другові:
«Слухай, я кілька разів бачила Емі,
але він щоразу, як мене бачить, опускає очі. Не дивиться на мене».
А він мене знав. Знав мене роками.
Якось вона сказала: «Я бачила тебе щодня, а ти не вітався».
Я знала, що він аргентинець.
Я подумала: «Зазвичай південноамериканці дуже привітні».
Ні!
А потім я отримала від Емі повідомлення:
«Я не грубий. Я просто сором'язливий».
Так усе й почалося.
Вибач. Перепрошую.
Я хотів запитати, чи ти не хочеш якось піти на каву.
Так, залюбки.
І ми почали зустрічатися.
Потім він сказав нам: «Я зустрічаюся з дівчиною.
Вона звідси, з Лондона.
Її батьки латинської крові.
Мати — бразилійка, а батько — португалець».
Чесно кажучи,
я не знаю, як ми спілкувалися, бо він не говорив англійською.
Вона допомогла мені вивчити англійську.
Мандінья, звісно, дуже підтримувала мене в Англії.
Вона була мені як друг.
Не думаю, що я витримав би і досягнув би того, що маю в Англії,
якби не вона.
Коли ти далеко від дому й рідних, сам, з проблемами,
це завжди впливає на гру.
«Арсенал» боротиметься за ще один титул.
Неймовірний гол! Який тріумф для «Арсеналу»!
Двічі чемпіон Англії цього року.
Ти зможеш, Емі!
Коли ми з Емі познайомилися, він був в «Арсеналі», але не грав.
Був час, коли він перестав любити футбол.
Слухай, знаєш, як тебе називають?
Довгостроковий проєкт.
Гей! Воротар основи набагато кращий за тебе.
І він не має вимикача!
«Повернуся в "Індепендьєнте". У мене не вийде».
Це був найгірший момент у моїй кар'єрі.
Ми пережили кілька дуже важких років.
Він пережив. У футболі.
Вона мені завжди дуже допомагала.
Коли я був пригніченим, вона казала: «Ні», а коли був надто жвавим: «Ні».
Бували моменти, коли Емі сумував, не хотів грати,
а я казала: «Це твоя робота. Мусиш грати».
Вона дуже скромна дівчина з чудової сім'ї.
Для мене як футболіста високого класу,
гадаю, жінка — велика частина успіху,
бо це, зрештою, командна робота.
Готовий до вечері з моїми батьками?
Не кажи, що знову соромишся.
Ні, просто я маю тобі дещо сказати.
Зараз? Не лякай мене.
Ти маєш про мене дещо дізнатися. Не знаю, як і сказати.
Мені це допомогло стати воротарем і дійти аж сюди,
але останнім часом воно не працює.
Емі, суперсила,
яка дозволяє тобі знати, що станеться за секунду,
з якою ти стаєш велетнем,
тут і тут. Гм?
Немає жодного вимикача, Емі.
Це ти. Це завжди був ти.
Це завжди був я.
Дивіться, хто повернувся! Довгостроковий проєкт!
Щастить у коханні, та не в футболі?
«Я такий закоханий».
Гей, ти. Припини!
Годі! Внизу люди сплять! Досить!
Завтра моя історія зміниться, і твоя теж.
Ні!
Воротарство — невдячна справа, ти мусиш чекати на свій шанс.
Це не як у нападника,
що може вийти на три хвилини й забити з відскоку.
«Який чудовий нападник». Воротар — інша справа.
Треба чекати травм або дуже добре грати.
Я добре працював на тренуваннях.
У мене було лиш одне вікно можливостей.
Пас на Келечі Іхеаначо…
Прямо в руки воротареві.
Можливо, Бернд Лено зазнав дуже серйозної травми.
Запасний воротар «Арсеналу», Емі Мартінес, готується вийти на поле.
М'яч не дуже його слухався, але він повернув його Салаху…
Люди, що досягають певної висоти на світовому рівні,
мають щось особливе.
Він особливий тим, що читає людину перед собою,
людину, що зараз битиме в нього.
…сейв Мартінеса.
Він має шосте чуття.
Стаючи на ворота, він наче виростає,
наче перетворюється на супергероя.
Гаррі Кейн…
У нього наче щось клацнуло в голові, і він не зупиняється.
Ближня стійка, Волтерс. Діуф. Піднято прапорець. Неймовірний сейв.
Конкуренція дала мені більше, ніж талант, якщо чесно.
Талант у футболі я завжди мав.
Тато казав, що я маю чарівну паличку.
Ця чарівна паличка завжди його запалювала.
Він завжди витягувався, блокував, зупиняв.
Талановитих людей тисячі, але мало хто йде на жертви.
Він завжди був таким.
Гадаю, за ці роки терапія допомогла йому
подолати відчуття відчуження, бо це важко.
Думаю, усе змінив Санті.
Коли народився Санті, я пообіцяв, що це буде остання оренда.
САНТІ, 2 МІСЯЦІ
Мене це дуже мотивувало, я був дуже цілеспрямованим.
І моя мета була в тому, щоб не їздити туди-сюди по орендах.
Народився племінник, а в липні був Кубок світу.
Ми вийшли в 1/8 фіналу, і я, фанат збірної, сказав:
«Я хочу поїхати на Кубок світу».
Я сказав: «Їдьмо».
Ми поїхали, бо у мене не було матчів.
Ми поїхали до Росії. Самі, удвох.
Нам не пощастило. Ми програли.
Це був жах.
Аргентина знову вибула з Кубка світу.
Пощастить наступного разу.
Я бачив воротаря й не розумів, чому на воротах не Емі.
Я знав, що він має всі якості.
І він вважав, що має бути там.
Я точно буду на воротах на наступному мундіалі.
Це була моя мета на наступні чотири роки —
бути основним воротарем на Кубку світу в Катарі.
У роздягальні клубу
у нього завжди висить аркуш, де записані його цілі на сезон.
І він завжди їх досягає. Завжди.
«Арсенал» боротиметься за 14-й Кубок Англії.
Удар Мейсона Маунта. Перший сейв.
Мартінес витягнувся струною, дивовижно!
Знову демонструє свої воротарські здібності.
Який сейв від аргентинця Мартінеса!
Ти довго боровся, щоб тут опинитися.
Цілих десять років, щоб дійти сюди.
Тебе обрали на фінал.
Тепер ти і твої рідні можете святкувати перемогу в Кубку Англії
великою мірою завдяки йому.
Якщо можеш висловити словами…
Я спитав його перед грою: «Ти виграєш нам цей матч?
Ти ж капітан». І він це зробив.
-Щодо моєї родини, я не можу… -Велика повага цьому чоловіку.
Уперше йому вдалося виграти трофей на «Вемблі»,
найлегендарнішому стадіоні в Англії.
З його плечей спав тягар. Він був дуже близький до збірної.
Це теж додатковий тиск, так би мовити.
У збірній побачили, що є воротар,
дуже швидкий, з умінням вибирати позицію.
Але на воротах стояла легенда — Армані.
Як можна прибрати Армані? Це неможливо.
Це як замінити Мессі. Як можна прибрати Мессі?
Тренер воротарів Мартін Токаллі знав його, бо працював з ним раніше.
Він знав його характер.
Йому просто треба було регулярно грати за клуб
і вірити в себе.
Він унікальний? Так.
Еміліано вирізняється своїм менталітетом.
Цей шлях його загартував.
Франко і Гонсало не можуть їхати,
бо їхні ПЛР-тести досі позитивні.
Гратиме Еміліано Мартінес.
Рівень Еміліано очевидний.
І він може отримати шанс зіграти.
Коли Скалоні
викликав Емі,
сказав, що він буде воротарем збірної Аргентини,
я був удома сам,
узяв флягу й пішов у парк.
Я пригадував усе його дитинство.
Чому Скалоні вибрав цього хлопця?
Ми виграємо Кубок Америки з цілковито невідомим воротарем?
Це дуже дивно.
«Без кабельного не знаєш, де він і грає».
«Чувак, ти не стежиш за футболом».
Важко повірити, що журналіст не цікавиться
людиною, про яку збирається говорити.
Гей!
Не відвертайся! Я до тебе говорю!
Ти все ще довгостроковий проєкт!
Навіть якщо вже не користуєшся вимикачем!
У збірній Аргентини я не новачок.
Але для фанатів і глядачів я був новачком.
Та для мене приєднатися й грати за збірну —
це як тренування в АФА у 14 років.
Коли Емі починав грати за Аргентину,
вільні були три номери.
Усю кар'єру він грав під номером 26.
Він сказав: «Немає 26-го».
Так засмутився.
Я сказала: «А які ще є номери?»
Він сказав, що є 13, ще якийсь, не пам'ятаю.
І сказав, що є 23.
Я кажу: «Емі, Санті народився 23-го».
«Точно! Я побіг!»
Він поклав слухавку й пішов просити 23-й номер.
Було очевидно, що це буде 23.
Кубок Америки розпочався!
Аргентина прагне вийти в фінал!
Минуло 28 років! Чи переможуть вони нарешті?
Усе життя зводиться до п'яти-шести матчів.
Чилійці йдуть уперед. Небезпечно! Мартінес!
Чудовий гравець. Вибір Скалоні цілком виправданий.
Він поїхав на Кубок Америки, коли я була вагітна.
Моя дружина була вагітна.
Я хотів бути поруч у день народження нашої доньки.
Я взагалі не хотіла дивитися матчі.
Мені було так прикро, що його нема.
Тоді був коронавірус. Я не міг приїхати.
Коли він сказав, що не приїде, що це неможливо,
я подумала:
«Що ж, гаразд. Я буду щасливою й так».
Дочка народилася за два дні до матчу з Еквадором.
Батько й брат сказали: «Вона твій талісман».
Він дивився пологи на планшеті.
Так він побачив Аву.
Не бути там у цей момент, бути так далеко — це дуже важко.
Я сказала: «Ти маєш перемогти.
Якщо ні, то все було марно, розумієш?»
ЧВЕРТЬФІНАЛ
Через два дні я грав матч
і думав: «Ви мені не заб'єте».
Він виріс як гравець, дуже вдосконалився,
потрапив до збірної, усе йшло дуже добре.
І проти Колумбії…
ПІВФІНАЛ КОЛУМБІЯ 1 - 1 АРГЕНТИНА
Аргентина чи Колумбія? Фіналіст визначиться в серії пенальті.
У серії пенальті
з моїм зростом і сильними ногами
я думав: «Якщо вгадаю бік, є 80 % ймовірності, що потягну».
Не 50 на 50. Якщо вгадаю бік, 80 % ймовірності, що потягну.
У серії пенальті рахунок 1:1.
Санчес! Дібу, Дібу Мартінес! Мартінес!
Бачте, він не всіх дражнить однаково.
З одними він серйозний, як годиться,
а декого трохи дражнить, щоб підірвати їхню впевненість.
-Ти смієшся, але нервуєш. -Так.
-М'яч заблизько. -На точці.
Клеїш дурня. Я тебе знаю.
Уявіть, що вболівальників немає,
але це додатковий тиск на того, хто б'є.
Навколо тиша. До тебе говорять.
Ти підходиш до м'яча, а він далі говорить.
Розслабся, я потягну. Я тебе з'їм, братику.
Мартінес відбиває! Дібу знову! Дібу!
Знаєте, скільки я йому бив пенальті? Він казав мені те саме.
Мені казав, щоб посуд мив я,
а тут захищав 46 мільйонів аргентинців.
М'яч не влітав у ворота.
Думаю, це тоді вийшло спонтанно,
бо для нас і для нього
відбитий м'яч — це як гол.
Якщо він відіб'є, ми у фіналі. Кардона!
Дібу! Неймовірно! Мартінес!
Тоді й з'явився Дібу.
Аргентина! Аргентина у фіналі Кубка Америки!
Саме тоді він почав рости й дуже допомагати нам.
Уперед, Аргентино Ми переможемо
Чесно, це унікальний момент для мене особисто і для моєї родини.
Чотири дні тому я став батьком, але досі не бачив доньки.
Я женуся за мрією — виграти трофей зі збірною.
Так, це був дуже важкий час для родини…
Уявіть, як йому,
бути далеко від доньки і не могти її взяти на руки.
Ба більше, Ава народилася,
і тільки через три тижні він зміг узяти її на руки.
ЛИПЕНЬ 2021 30 ЧЕРВНЯ - НАРОДИЛАСЬ АВА
Зараз або ніколи. Проти Бразилії. Уперед, Аргентино!
Він знав, що витягне все.
Інакше він і подумати не міг.
Він знав, що стане зіркою.
Бразилія намагається зрівняти. Неймар, добрий навіс, м'яч вибито.
Мартінес — неймовірно! Яка гра!
Ось і все!
Уперше за 28 років
збірна Аргентини виграє трофей!
Мессі говорив це перед грою.
Дібу не був з донечкою, але його зусилля виправдалися.
Дібу піднімає трофей, і Аргентина знову чемпіон!
«Бачиш? Ми виграли Кубок Америки завдяки дівчинці», — сказав я.
Це був дуже важкий момент. Принаймні вони виграли. Добре.
Татку!
Привіт, любий! Як я скучив за тобою.
Обійми мене, міцно обійми.
Чесно, щоразу, коли я її бачу,
я кажу: «Вона принесла нам Кубок Америки».
Ставши основним у збірній і готуючись зіграти на мундіалі,
я зосередився на тому, що мені треба, щоб перемогти.
Але я не казав: «Я стану чемпіоном світу в Катарі
як зірка Аргентини». Ні.
Процес іде, але я ж не дурень.
За кожним процесом своя історія.
Починається нова мрія. Ми в Катарі.
Дві команди женуться за мрією.
Ще один удар! Який гол!
Прикрий гол для Аргентини. Сумно. Саудівська Аравія 2, Аргентина 1.
Пам'ятаю, після матчу в роздягальні була тиша.
Чути було, як помічник збирав бутси,
як цокали шипи.
Досі пам'ятаю це, ніби бачу в уповільненому повторі.
24 ГОДИНИ ДО МАТЧУ ПРОТИ МЕКСИКИ
2:0 з Мексикою.
Запам'ятай.
Я буду найкращим на турнірі.
Після перемоги над Мексикою
Аргентина обіграла Польщу 2:0 і зайняла перше місце в групі.
Воїни народжуються з невдач. Гадаю, ми стали сильнішими.
ЧС 2022 - ЧВЕРТЬФІНАЛ АРГЕНТИНА — НІДЕРЛАНДИ
Ван Дейк!
Дібу!
Дібу Мартінес — феноменально!
Він ще виріс, якщо це взагалі можливо.
Дібу, Дібу, Дібу Мартінес!
Мартінес відбиває! Ти знову це зробив!
З таким воротарем почуваєшся в безпеці.
Команда Мессі у четвірці найкращих у світі.
Обіймалися, плакали, як малі діти.
«Ти знову це зробив. Знову допоміг».
Завжди краще, коли стається щось добре.
Мрія жива! Вона стає ще ближчою!
Чому Аргентина у півфіналі?
Бо у нас є яйця, пристрасть, серце, і ми це робимо для 45 мільйонів людей.
Аргентина розгромила Хорватію 3:0 і вийшла у фінал.
Це найважливіший матч
для збірної Аргентини за останні 36 років.
Аргентина позмагається за Кубок світу з Францією.
Ми вели 2:0 у фіналі, всі були щасливі,
і раптом нас, як завжди, накрила хвиля.
Мбаппе! Гол Франції!
Мбаппе зрівнює рахунок чудовим голом.
Тепер Аргентина під тиском.
Повірити не можу.
Оце так муки, правда?
Аргентинці завжди мають помучитися.
Ну, так воно є.
На останній хвилині гра була… стандартною, цілком нормальною.
Триває 123-тя хвилина матчу.
Останній розіграш, м'яч у Франції.
Отаменді вибиває.
Конате позаду. Увага!
Отаменді не влучає, Коло Муані б'є!
Після промаху Отаменді минула секунда чи дві.
Це був вирішальний момент матчу для французької збірної.
Я застигла, хоч і бачила.
Я чула, як навколо мене кричали. Кричали, стрибали.
А я була як статуя, без емоцій.
Я не вибіг, щоб скоротити кут,
бо він міг перекинути.
І не відступив, бо він віддав би Мбаппе.
Я лишився посередині,
щоб трохи тиснути на нього, щоб змусити його вдарити.
Я ж казав. Я вирішую, станеш ти героєм чи поганцем.
М'яч влучив сюди, де зірка.
Трохи вище — і він відскочив би в ворота.
І був би дурнем наступні чотири роки. Розумієте?
Це найкращий сейв в історії через контекст,
бо це Кубок світу, бо це фінал,
бо це 123-тя хвилина гри,
бо Еміліано чудово впорався.
Я наважуюся це сказати, бо певен, що це правда.
Слухай, то сейв — це як гол, чи що?
Я вже хотів пенальті.
Ну, Коман! Коман!
Мартінес! Дібу Мартінес!
Уперед, Аргентино!
Аргентина попереду в серії пенальті.
Я думав, він промахнеться через тиск. Що промахнеться, а не що я відіб'ю.
Француз б'є!
Не влучив!
Коли він промахнувся, я відчув на душі радість.
«Він промахнувся, як я й думав».
Чуамені не влучає!
Танцюй, Дібу, танцюй!
Давай, Аргентино! Б'є Монтіель!
Гол!
Аргентина — чемпіон світу!
Його обіймає вся команда!
Через 36 років Аргентина…
Чемпіони світу!
Аргентина — чемпіон світу.
ЧЕМПІОНАТ СВІТУ З ФУТБОЛУ - КАТАР 2022
Я вийшла на поле після фіналу,
і ми просто поглянули одне на одного.
Іноді погляд говорить більше, ніж тисяча слів, правда?
Неможливо пояснити, що відчуваєш у такі моменти.
Уперед, уперед, Аргентино
Що б там не сталося в кар'єрі,
команда, що грала на чемпіонаті,
ті 40 днів, проведених разом на базі… Ми це пам'ятатимемо.
Я щасливий. Мотивує і гордість, і пристрасть.
Я хочу встановити рекорд за кількістю матчів на воротах збірної.
У мене багато цілей.
Ти найкращий, Дібу! Дякую!
Пишаюся, що він з Мар-дель-Плати.
Дібу Мартінес найкращий.
Стрижка й фарбування, як у Дібу.
Він приклад того, що все можливо.
Еміліано Дібу Мартінес, почесний громадянин.
Озираєшся й думаєш: «Він починав грати на районі».
Самопожертва веде до слави.
Він завжди старався досягати мети.
Знадобилося багато часу? Можливо.
Чи ні. Не знаю.
Залежить від того, як подивитися.
Ось він. Він буде з дідусем.
Його успіх — це успіх родини,
бо за кожним гравцем стоять люди, які підтримують і працюють.
Ми з Але завжди стараємося здійснювати свої мрії, як Емі.
Для мене це все. Багато.
Я…
Усі жертви всього життя осягаєш за дві секунди.
Він народився, щоб стати воротарем.
Мамо, тату! Ми чемпіони!
Хлопці! Це ви?
Не сварити, а сказати: «Хлопці…»
Привіт, хлопці. Що там у школі?
Я тебе з'їм!
Ану, спробуй відбити.
Це ж шкільні штани.
У чому завтра підеш?
Насправді я забула в автобусі, тому штани довелося залатати.
Треба сказати: «Ю-ху!»?
Ю-ху! Вперед, Емі!
Ні!
Що ти робиш? О ні!
О ні!
Справжня розкіш, еге?
Добре! Все! Ходімо!
Чудово.
Переклад субтитрів: В'ячеслав Кашук