Downloaded from YTS.BZ
Official YIFY movies site: YTS.BZ
NACIONALNI PARK IGUAZÚ POSJETITELJSKI CENTAR
Idemo, selfie.
POSJETITELJSKI CENTAR YVYRÁ RETÁ
Idemo.
Dvoje je otkazalo sutrašnji izlet u 15 h.
Dobro.
Sjećaš se kad sam tražio povišicu?
Pitaj ponovno i letiš. Jasno?
Dobro. Vidimo se sutra.
Bok, Borise!
Idiote! Tko te naučio voziti?
Govno jedno!
POSLJEDNJI DIV
-Sretan rođendan, dušo! -Hvala, ljubavi!
-Volim te. -I ja tebe.
Gle! Pjevaju!
Ljubavi, kako si zgodan!
Zaboravila sam da ti je rođendan!
-Sretan rođendan! -Hvala, Leti. Prekrasna si.
Ali pogledaj ti sebe! Prava se javlja.
Bok!
-Idem do cura. -Idi.
-Poslije ćemo razgovarati. -Dobro.
Genijalni ste!
Nemoj mi reći da se sramiš mame. Nisi prestar za ovo.
-Dobro. -Kako to misliš, dobro?
-Bok, Borise. -Bok.
-Moja nova prijateljica Cristal. -Kako si?
Dobro.
Nemoj. Cura mu je tu i rođendan joj je.
Hoćeš li pjevati?
Očito. Hoćeš li ostati i slušati mamu
ili ćeš pobjeći kao štakor?
-Pobjeći ću kao štakor. Da. -Kako lijepo, ljubavi!
Zvonio ti je mobitel.
-Hoćeš li još torte? Ne? -Ne, hvala.
NEPOZNAT BROJ PROPUŠTEN POZIV
Pokaži im kako se to radi, srce!
NEPOZNAT BROJ
POZIV JE ZAVRŠIO
JA SAM. JULIÁN. MORAM TE VIDJETI.
Jesi li dobro?
Umoran sam. Puno sam popio.
Pa, dobro. Hvala ti na ovome.
-Sigurno je sve u redu? -Aha.
Dobro. Idem spavati. Vidimo se.
JA SAM. JULIÁN. MORAM TE VIDJETI.
Mislila sam da dolazite sutra.
Sutra imam posla.
Dosta, Petka! To ti je brat, kvragu!
Bok, Leti.
Bok, Petka!
Kuja jedna.
-Kolagen! -Ne.
Ne! Pomogao bi mi! Cari ga rabi, a ima 26 godina.
Ali ovo je za Bebea.
Muče ga zglobovi.
-Još mu funkcioniraju? -Pusti to.
-Hoćeš li čaj? -Neću ništa.
Imam fini čaj od mente. Kamo ideš?
-U kupaonicu. -Ne znam radi li ono.
Idem pišati, neću se tuširati.
Onda dobro.
Vrti ti se?
Ne.
Naslonio si se na vrata.
Je li ti pao tlak?
-Unutra je neki tip, zar ne? -Možda.
Da i jest, što te to briga?
Oboje znamo da nismo imali sreće
s tvojim bivšim ulovima, zar ne?
Mi, je li? Dobro.
Tko bi rekao da sam u incestuoznom trojcu?
Ne glumi. Ti se zaljubiš, a ti te frajeri uvijek preveslaju.
Milo nije takav, dobro?
Ima svoju tvrtku, samo da znaš.
Malenu tvrtku.
Dobro joj ide.
-Kakvu to malenu tvrtku? -Obrtnik je.
Radi s kvarcom.
Opskrbljuje hrpu trgovaca.
I stišaj se
jer je Milo umoran.
Kad smo došli, radio je dokasna.
Mogu misliti.
Igračke upućuju na nešto drugo.
Kad si ti to počeo tako njuškati?
Tako sam te odgojila?
-Koliko dugo poznaješ tog tipa? -Dugo.
Dva mjeseca.
Dobro, dosta je ispitivanja. Može?
Moj život, tvoj život.
Dobro jutro, Bebe!
Djeco! Kako ste?
Odlično. Jesu li kokoši jele?
-Ne, čekaju tebe. -Dobro.
Fraga kaže da te zvao.
O, da.
Stvar je u tome da imam problema s mobitelom.
Pao mi je u zahod, smočio se i sada se neće osušiti.
-Zvat ću ga poslije. -Ja sam se čula s njim.
Dodatna narudžba. Ništa posebno.
-Idem vidjeti kako su kokice. -Dobro.
Nešto nije u redu?
Sve OK?
Da.
Sve OK?
Stari mi je došao.
Zezaš me.
To je velika stvar.
-Jeste li razgovarali? -Nismo.
-Zašto ne? -Ne.
Koji vrag radi ovdje?
To je jako važno pitanje.
A odgovor zna samo tvoj stari.
Ne gnjavi me.
Tko je sad?
Dosta, Petka!
Tko je?
Julián.
Tko?
Julián Araya.
Prestani, Petka! Majku mu!
Zašto?
Da, ne znam. Zašto si ovdje?
Došao sam vas vidjeti.
Žao mi je, ali ja ne…
Malo sam izgubljena.
Dosta, Petka!
On je mamin prijatelj! Hej!
Tiho!
Dosta!
Mrzi muškarce.
Poludi čim nanjuši muškarca.
Zove se Petka?
Da, pronašli smo je na cesti u petak kad je Boris imao deset godina.
Slijepa je i luda. Ne ide van.
Zdravo!
-Zato pas toliko laje. -Milo, skoro si gol.
Loš trenutak. Vratit ću se.
Ne.
Da, trenutak je loš, ali ne zato što je moj dečko gol,
nego zato što ti je trebalo 30 godina da se pojaviš niotkuda.
Ne znaš za mobitel?
Majku mu!
Prokleti pas.
Petka!
Zaveži!
Smiju me posjećivati muškarci, a da se ti ne ponašaš kao luđakinja.
Zaveži!
Pokazat ću ja tebi tko je lud!
Dosta!
Rekla sam dosta!
Ovo je neprocjenjivo.
Probuditi se ujutro i vidjeti ovo, to je neprocjenjivo.
Dobili smo prekrasan planet, zar ne?
Da.
Ali nisam bio na drugim planetima pa…
-Idemo? -Idemo.
Što li sve vide odozgo?
Često sanjam da sam ptica. To je čudno divan osjećaj.
Jesi li kad sanjao da letiš?
To si me pitala već mnogo puta.
-Zbilja? -Da.
Ne. Nikada nisam sanjao da letim.
Možda sam zato postao pilot.
Sjećaš li se kako si se igrao diva s Borisom?
Naravno da se sjećam.
Vidiš li?
Ondje je.
Da, vidio si. Sjajno.
Predivno je, zar ne?
Pogledaj. Dođi.
To je Debela.
Sjećaš se Debele, zar ne?
Naravno. Kako bih je zaboravio?
-Koliko je godina doživjela? -Šesnaest.
Jedne je noći zaspala i nije se probudila.
Mudra, stara cura. Na kraju je jadnica imala artritis.
Ali nosila se s time kao kraljica, draga moja.
Ne sumnjam.
Sad u kući imam zvijer koja mrzi muškarce.
Zašto si došao, Juliáne?
Želim zatvoriti ovo poglavlje života.
Ja sam ga odavno zatvorila.
Ja nisam.
A nije ni Boris.
Izbjegava me.
Čini se da imamo neke otvorene račune.
Bili smo tako sretni
kad smo bili zajedno.
A ti si bio sretan sa svojom obitelji.
Još osjećaš krivnju?
Zato si došao?
Osjećam krivnju jer sam ti prepustio odluku.
Misliš da sam trebala tvoje dopuštenje.
Ne. Govorim o onome što se dogodilo meni i što ja nisam učinio.
Samo sam dopustio da se stvari događaju.
Mislio sam…
Ni ja ne znam što
Ne znam što.
Da će se s vremenom sve riješiti samo od sebe.
Prošlo je gotovo 30 godina.
Mislio si, ako ne znaš
gdje smo, jednostavno ćemo nestati i ti ćeš zaboraviti na nas.
Ne. Bojao sam se.
Bojao sam se da ću pogriješiti,
da ću izgubiti sve.
I nisam vidio kako moj sin odrasta.
Što on misli da se dogodilo? Što si mu rekla?
Rekla sam mu istinu.
Da je njegov tata imao drugu obitelj i da je odlučio živjeti s njom.
Da sam bio kukavica.
Nisam mu rekla da si bio kukavica, gad ili govno.
Mislim da je to sam shvatio.
Jesam li pogriješio što sam došao?
Došao si vidjeti mene?
Ili želiš da ga nagovorim da se nađe s tobom?
A Andrea? Je li još živa?
Da, naravno. Zašto pitaš?
Što ja znam? Uvijek joj je bilo nešto.
Jajnici, astma, krv, štitnjača.
Mislila sam da neće dugo.
Drago mi je da je još s nama.
A ti?
Pretpostavljam da više ne letiš.
Ne, povukao sam se prije šest godina.
Posljednji put sam letio 25. prosinca 2019.
Ne znam zašto, ali imam osjećaj
da si napustio, ako već ne sve avione,
onda bar većinu.
Zar ne?
Danas je došao neki Julián Araya.
Zar ti se tata nije zvao Julián?
Kad je došao?
U 6.30 h kad sam se vratila od Bebea.
Čekao je ispred u plavom autu.
Hej.
-Slušaš li? -Da.
Pojavio se u centru za posjetitelje.
Nakon 28 godina. Sjajan tip, zar ne?
Dobro jutro! Jedva čekam obilazak.
Dobro jutro! Možemo li se okupiti?
-Dobro jutro! Dobro došli! -Dobro jutro!
Ja sam Boris. Danas ću vam biti vodič i kapetan.
-Kako stojimo? -Čekamo još dvoje.
Jutarnja mi je grupa najdraža
jer ste vi ranoranioci.
Pretpostavljam da ste spremni za nalet adrenalina, zar ne?
Ako niste, pomirite se s tim.
Lucas i Bautista?
Pozdrav! Oprostite, zaspali smo!
Da, očito. Pozdrav!
Upadajte. Uskoro ćete se razbuditi. Idemo!
UZBUDLJIVI IZLETI
NACIONALNI PARK IGUAZÚ
Dobro, ljudi, pripremite se za tuširanje.
Molim one koji stoje da sjednu
i da se čvrsto drže.
Od sada nitko ne smije stajati, dobro?
Spremite sve stvari, mobitele, fotoaparate, novčanike.
Neka sve bude u vrećici koji smo vam dali
i sve će biti OK.
Dobro, idemo.
Jebote.
Oprosti što ti nisam rekao za obilazak.
Ne radim to inače, ali moramo razgovarati.
-Nemamo o čemu. -Imamo.
Mogao si me izbaciti iz obilaska, ali nisi.
Zašto si došao?
Da te vidim.
Htio bih te počastiti pićem poslije posla.
Zašto bih pristao?
Trebaš novu zidnu svjetiljku.
Koliko dugo treperi?
Ne znam, ali znaš da su ljudima važne navike, zar ne?
Loše navike, zar ne?
Želiš je popraviti? Samo daj.
Možemo li razgovarati?
Pitao sam te nešto.
Ovisi.
Ovisi?
Dobro, rasprava je gotova.
Nećemo se sad svađati. Još smo si dobri, zar ne?
-Došao je na obilazak. -Ma ne.
-Ne. -Nisi to spomenuo.
To je izvanredno.
Sviđa mi se ovaj tip.
I?
I ništa.
-Gost kao i svaki drugi. -Kako to misliš?
Tvoj tata nije običan gost.
Razgovarali ste?
Ne. Pokušao je, ali nismo.
Alba, ovaj tip je pravi glupan.
Zašto me vrijeđaš, gade?
Borise.
Želiš reći da te ne zanima zašto te došao vidjeti?
-Ne. -Lažeš.
Ne glumi da ti nije stalo.
Nemoguće je. On je tvoj otac. I ovdje je.
Kako možeš reći da ti nije stalo? Možda je tvoj tata gad,
ološ, smeće ili što god već želiš.
To je tako, ali ipak ti je tata.
Shvaćaš? A život nije lak. Život je borba.
Jako je težak.
-Daj! -I to sve opravdava?
Možemo uništiti što i koga hoćemo
jer je život borba i to je to?
Jako si ljutit na svojeg starog, ali da.
Nema pojma koliko me živciraš kad si ovakav.
-Kad govorim istinu? -Radi se o tome kako je izgovaraš.
Misliš da znaš sve?
Što? Sad si star i sjeban i možeš govoriti što ti padne na pamet?
Idi kvragu, seronjo! Idi kvragu!
Život nije tako jednostavan, seronjo.
Nije dar. Moraš imati muda.
Život ti daje nevjerojatnu priliku.
Nadam se da to shvaćaš.
Razgovaraj s njim.
-Da? -Da, treba te.
Dobro. Javi ako nešto trebaš.
Što moja mama radi ovdje?
-Što radiš ovdje? Što je bilo? -Ništa.
Dečko je otišao. Bila sam usamljena pa sam se htjela napiti s vama.
Ljuta votka. Za ljuti razgovor.
Je li te posjetio?
Traži da me nagovoriš da se nađemo?
Morate razgovarati. Stvarno moraš razgovarati s njim.
Odsjeo je u St. Georgeu.
St. George… On je gad.
-Čekaj. Idem s tobom. -Ne.
-Leti, nije pri sebi. Molim te. -Ne.
Ne.
Ne slušaš što ti ljudi kažu?
Rekao sam da odeš kući, a ti si otišao mami?
Objasnit ću ti. Ti više ne postojiš za nas.
Tako je već godinama.
Koji vrag uopće radiš ovdje?
Izbacili su te i sad trebaš smještaj
jer si star, gade jedan?
Sve sam uprskao.
Ponio sam se grozno i molim te da mi oprostiš.
Možeš me mrziti, možeš mi pljunuti u lice,
ali si i dalje moj sin.
I imam pravo moliti te za oprosti licem u lice.
Hej! Prestani!
-Što to radiš? Prestani! -Dosta! Nemoj ga udarati!
Zovi policiju! Daj!
-Jesi li dobro? -Tko ti je rekao?
Bile smo u hotelu. Rekli su nam gdje si.
Jesi li sigurno dobro?
-Aha. -Što si ti? Divljak? Neandertalac.
Trebali ste razgovarati. Ne znaš kako?
Nisu te naučili?
-Nisi naučio? -Leti.
-Što kažu liječnici? -Ne znam. Pregledavaju ga.
Hotel je podnio prijavu, samo da znaš.
Optužit će te za ubojstvo oca.
Dosta. Nije ga ubio.
To još ne znamo.
-Dobro, smiri se. -Smiri se ti, mali!
Tko je ovdje nasilan?
Ti si onaj koji tuče tatu.
-Ti. Ne ja, ti. -Obitelj Juliána Araye?
-To smo mi. -Vi ste mu žena?
Ne.
Ja sam ga doveo. Sin sam mu.
I napadač. Usput je i moj sin.
Dobila sam ga sa žrtvom prije 35 godina.
-Kako je Julián, doktore? -Loše je.
Ali stabilno je, s obzirom na situaciju.
Ima modricu na obrazu i slomljeno rebro.
Ti si luđak.
Sad je pod sedativima.
Čim bude moguće, razgovarat ću s njegovim specijalistom.
Specijalistom?
Već se neko vrijeme liječi od raka.
Rekao bi ti da ga nisi prebio.
Jadnik.
Dugo nije bio u kontaktu s ocem
pa nije znao.
-Takav je život. -Da.
-Dobro jutro! Kako se osjećate? -'Jutro.
Dobro.
Sad vam dajemo jedan analgetik na dan, u redu?
Koliko je jaka bol?
Petica.
-Zaspala sam. -Koliko si dugo ovdje?
-Kratko. -Bila je ovdje cijelu noć.
Ne znam kako da ti se ispričam. Stvarno ne znam.
Ne znam zašto je učinio takvo što.
Znaš.
Čim liječnik dođe, doći će vas vidjeti. Sad će vam donijeti doručak.
Mogu li dobiti dupli espresso?
Poslužujemo samo pacijente, gospođo.
Dobro.
Ispričavam se.
Kujo, tražila sam kavu, ne kontinentalni doručak.
Možeš popiti moj čaj.
Ne brini se. Poslije ću ga kupiti. U redu je.
Sigurno izgledam užasno.
Hvala što si ostala.
Bar sam to mogla.
Nisam te nakon svega mogla ostaviti samog u bolnici.
Sinoć sam mislila:
„Da ga nitko nije zaustavio, možda ne bismo razgovarali.”
Gdje je on sad?
U policijskoj postaji. Uhitili su ga.
Tko ga je dao uhititi?
Osoblje hotela.
To je bio pravi skandal.
Imat ćeš besplatnu sobu dok ne umreš.
Neće ih puno stajati.
Oprosti. Nisam htjela…
Znaš, neke ti fraze samo izlete.
Oprosti. Nisam…
Bar je bio dovoljno pristojan da te dovede.
Ne sjećaš se.
Naravno da se ne sjećaš. Bio si u nesvijesti, jadan mali.
Iako se katkada ponaša kao životinja,
ima srce od zlata.
On je drag i dobar čovjek.
-Bok. -Bok.
-Pogledaj se. -Ne, dobro sam. Smiri se.
-Bok, tata. -Bok.
Zašto te tako udario? On je životinja.
Katkada ranjena životinja može biti agresivna.
Zdravo, Leticia.
Zdravo, Andrea.
Ja sam Luciana.
Lula.
Drago mi je.
-Tko vam je rekao? Policija? Hotel? -Ja sam rekla.
Dogodilo se nešto ozbiljno. Obitelj su, moraju znati.
Uzela sam tvoj mobitel.
Imaš povjerenja. Nemaš lozinku.
Otišla sam u favorite i prvo mi je iskočilo Andreino ime.
Pa, ostavljam te u dobrim rukama.
Ako vam što treba, nazovite.
Hvala.
-Bok. -Bok.
Ajme.
Ovo je tvoje.
Bok, Borise.
Ja sam Andrea, Juliánova žena.
Hotel je odustao od optužbe.
Julián ih je zamolio.
Idem po kombi. Gdje si?
Kod Bebea.
Dobro.
-Stižem uskoro. -Jesi li dobro?
Da, sve je u redu.
-Super. Čekam te ovdje. -Dobro, bok.
Žena, cura ili prijateljica?
Cura.
Gori ti lampica za gorivo.
Da.
Sve te godine kad te nije posjećivao,
bio je nemiran.
Kao da ima otvorenih računa.
Nije govorio o tome, ali ja sam primijetila.
Mi smo žene često vrlo intuitivne.
I katkada veoma glupe.
Kad ste saznali?
Neko sam vrijeme sumnjala na to da je u vezi s tvojom mamom.
Bila sam sigurna kad je prestao letjeti iz Buenos Airesa u Saltu.
Godinama se ni za što nije htio odreći te rute.
Onda se to promijenilo. A promijenio se i on.
Jedne večeri, kad smo išli u krevet,
počeo je drhtati kao list.
Rekao mi je da ga zagrlim. Čvrsto sam ga zagrlila.
Počeo je plakati kao dijete.
Ispričao mi je sve.
O vezi s tvojom mamom, da je trajala osam godina
i da su prekinuli.
Nije spomenuo mene?
Sumnjala sam na to.
A za tebe sam saznala prije nekoliko mjeseci
kad su nam rekli da je rak u terminalnoj fazi.
Bila sam bijesna.
Ima sina od tridesetak godina, a ja nisam znala.
Naravno.
Preljub se može oprostiti, ali dijete ne. Tako to ide, zar ne?
Ne.
Ne znam.
Ali sada se više ne radi o meni.
Sada se radi o tebi i njemu.
MAMA
IZAŠAO SI ZAŠTO SE NE JAVLJAŠ?
-Dobar dan. -Dobar dan.
-Do vrha. -Benzin ili dizel?
-Benzin. -Dizel.
Dizel.
Sigurno vam je teško.
Partner mi je cijeli život.
Sada će otići prije mene.
A ja ću biti s njim…
Sve do kraja, kako god mogu.
U to spada da me uvjerite da mu oprostim?
Ne.
To nitko ne može tražiti od tebe. Ja ne mogu.
Ali mogu te zamoliti
da saslušaš što ti ima reći.
To je sve.
Možda je i tebi ovo posljednja prilika, zar ne?
Pretpostavljam da mu imaš puno toga reći.
Ako si dopustiš da razgovaraš s njim,
živjet ćeš bolje. Vjeruj mi.
A on će bolje umrijeti.
-Mama, ja sam! Otvori! -Prestani, Petka!
Daj, otvori!
Koji kurac…
Što je bilo?
Ništa.
Tri propuštena poziva i poruka da nisi dobro.
Trebala su ti dva sata. Mogla sam umrijeti i uskrsnuti.
Ili se reinkarnirati.
Otvori, nemoj biti koza.
Odrasla si žena, mama! Možeš li otvoriti vrata?
Prestani se zajebavati!
Dosta, Petka! To je tvoj brat, majku mu!
Nekad mi dođe da je uspavam.
Jadna životinja. Nije joj lako.
Opet pušiš?
Šest mjeseci, otkako sam prekinula s Alexom.
Nije li se zvao Alexis?
Alexis.
-Zagrli me, daj. -Bože.
-Naporna si. -Daj.
Daj, idiote. Koliko sam te puta grlila u 35 godina?
Dobro.
Dobro se grliš.
Tako je.
Tvoj se tata uvijek dobro grlio.
Kad bi me zagrlio, osjećala bih se kao da se ničega ne bojim.
Osjećala sam se sigurno.
Ne želim da umre.
Ne sviđa mi se što umire.
Jako sam ga voljela, znaš?
I on je volio mene.
I tebe.
BOLNICA NA OBALI
Tko ste vi? Ne smijete biti ovdje.
Ja sam njegov sin.
-Imate li dopuštenje? -U redu je.
Neće dugo. Molim vas.
Dvije minute jer bih mogla imati problema.
-Rekli su mi da si bolestan. -Jesam.
Jako.
Bi li svejedno došao da ne…
Da ne umireš?
Ne znam.
Oprosti mi, sine.
Uglavnom, ja…
Idem ja.
Da sam znao da si tako bolestan…
Zaslužio sam to.
Baš sam krenuo.
-Otkaži novu turu. -Zašto?
Otkaži.
Već sam rezervirala karte i transfere.
Odavde do zračne luke i od zračne luke do kuće.
Molim?
Da, može doći. Hvala.
Tko je to?
-Boris. -Što on radi ovdje?
-Ne želiš da dođe? -Ne, u redu je.
-Mislila sam… -U redu je.
-Pomozi mi do stolice. -Dobro.
-Bok. -Bok.
-Nadam se da ne smetam. -Ne, nimalo.
Uđi.
Hvala.
-Bok. -Bok.
Mama mi je rekla da su te otpustili popodne,
ali u bolnici su rekli da su te otpustili u podne.
Bio si u bolnici?
Da, za slučaj da trebaš prijevoz ili nešto takvo. Da.
Kako se osjećaš?
Mnogo bolje.
Mnogo bolje, hvala Bogu.
Možemo naručiti u sobu ako želiš. Kava nije loša.
Sjedni.
Hvala. Ne, ne treba.
Moram se vratiti. Imam novi obilazak u 17 sati.
Kako ide? Dobro?
Da.
Da, sve je u redu.
Znaš li kad se vraćaš u Buenos Aires?
Sutra.
-Imaš li planove za večeras? -Ne.
-Ako želiš, možemo na večeru. -Da, idemo.
Popit ćemo malo vina
i porazgovarati.
-Smiješ piti alkohol? -Na morfiju sam…
Dobro.
Želiš li izaći? Ili možemo naručiti ovdje.
Ili nam ja mogu donijeti hranu.
-Ne, idemo van. -Da?
Idemo van, da.
Može u osam?
Čekat ću te u osam, lijep kao slika.
-Vidimo se večeras. -Dobro.
Hoćeš li obući sako ili jaknu?
Jaknu.
Kako divno!
Sjećam se kako si to radio.
Što?
Čega se još sjećaš?
Nekih stvari, ne puno.
-Je li sve u redu? -Sve je u redu. Hvala.
A ti?
Čega se ti sjećaš?
Nekih stvari, ne puno. Kao i ti.
Tvoja me mama neki dan podsjetila na diva.
Sjećaš li se diva?
Kad god vidim dijete na tatinim ramenima.
Odozgo si vidio čudesna mjesta.
Amazonu, Gibraltarsku stijenu.
-Kineski zid bio mi je najdraži. -Kolosa s otoka Roda.
Iako ga nema već 2000 godina.
Vidio sam kako je Argentina igrala na Svjetskom prvenstvu 1994.
Točno.
Taj sam dan plakao.
I još se sjećam medicinske sestre
koja je Diega odvela na testiranje.
Zvala se Sue Carpenter.
Kuja jedna.
Osim toga, sjećam se
rođendana,
Božića,
dočeka Nove godine,
Dana djeteta, Dana očeva.
Mislio sam
da sam to izmislio.
Mogao si doći katkada.
Ali vi ste otišli iz Salte
za otprilike godinu i pol.
Dugo je trajalo dok nisam saznao gdje ste.
Tražio sam te na Facebooku.
Nemam ga.
Ali imao si Instagram.
Napokon sam te vidio.
Prepao sam se. To je bio šok.
Na posljednjim fotografijama imao si sedam godina,
a ja sam našao 23-godišnjaka.
-Želiš li još? -Ne, hvala.
Znaš,
kad sam završio srednju,
išli smo u Brazil na maturalac.
Bili smo u zračnoj luci i čekali let za Rio.
Mislio sam da sam te vidio.
-Stvarno? -Aha.
I… Malo sam te pratio.
Kad si se trebao ukrcati, viknuo sam: „Julián Araya.”
Okrenuo si se.
Shvatila sam da si to ti.
Pogledao si oko sebe, ali nisi me vidio.
Zašto me nisi došao pozdraviti?
-Odzdravio bi mi? -Naravno.
Čvrsto bih te zagrlio.
Pa, ja sam se skrio.
Preplašio sam se.
Mama je radila ludo dobar flan od bjelanjaka.
Još ga radi?
Ne, hvala Bogu.
Bio je odličan.
Šališ se? Bio je grozan.
Oduvijek grozno kuha. Ne voli kuhati.
Kako izbjegava kuhinju! Kao luda.
-Znaš što bi mi rekla kad sam bio gledan? -Ne.
„Proći će.”
Ne!
-Loša kuharica i loša majka. -Prava mustra.
Želim čuti kako ti vidiš ono što se dogodilo.
Nije važno kako ja vidim prošlost.
Meni je važno ovo što je sada.
-A što je sada? -Ovo.
Definiraj to.
-Baš si naporan, stari. -A ti si tako zatvoren, stari.
Što je ovo?
Ovo su otac i sin
koji se ponovno povezuju u bučnom restoranu nakon 28 godina.
To je to.
Ništa više?
Tvoja smrt ne mijenja prošlost.
Pošteno.
Jako si iskren.
Mogao si mi lagati, ali nisi.
Nisam došao iz sažaljenja.
Želim biti ovdje.
Samo da znaš, dobro?
S ovom sam curom 21 godinu i vatra se još nije ugasila.
I još volimo žariti i paliti, zar ne, debeli?
RIBA S GRILA
Jesi li za piće ili da te odvezem natrag?
Može što god želiš.
Sigurno? Malo si nesiguran na nogama.
Idemo dalje.
Dobro.
Hvala.
Koliko si dugo s Mechu?
Godinu i pol.
I volite se?
Za sada nam je dobro.
Što bi rekao da ti kažem da je Leticia žena koju sam najviše volio?
Da si bio kreten.
-Imaš pravo. -Da.
Jesi li kada požalio?
Cijelu tu sagu?
Ne, nikad. Ni jednom.
Ne.
U jednom je trenutku moralo prestati.
Ni prema komu nije bilo pošteno.
Bilo je užasno kad sam bio s vama
i stalno mislio da je to možda posljednji put.
A onda bih se vratio u Buenos Aires kao da ništa nije bilo
i nastavio živjeti drugi život.
Često sam noćima ležao budan u krevetu
i razmišljao
što da učinim.
Andreu nikada nisam volio kao tvoju majku.
Ali naša je veza bila stabilna.
Bezuvjetna.
Gledao bih je kako spava pokraj mene,
opušteno, i ignorira sve što se događalo.
Otišao bih u sobu svojih kćeri.
Gledao bih ih.
Osjećao sam se kao pravi gad.
Nisam ih mogao ostaviti.
Ti si govno.
-Ne, čekaj. -Pusti me.
Pusti da završim. Što misliš, zašto sam ovdje?
Da se pobrineš da ti mama i ja oprostimo sva sranja prije nego što umreš.
Zato si ovdje.
Ološu.
Borise.
-Nemoj ići, molim te. Slušaj me. -Nikad ne prestaješ?
Zar ne shvaćaš?
Stalno pričaš o Leticiji, Andrei, svojim kćerima.
A ja?
A ja, jebote?
Mama te poslala kvragu jer joj je dosadilo čekati.
Meni nije. Jebi se.
Dugo sam čekao dok nisam shvatio da se nećeš vratiti.
Nemoj reći da si se vratio jer ću te prebiti i neće me zaustaviti.
Oboje ste sebični gadovi.
I ti i moja luda majka.
Znala je da nećeš ostaviti obitelj i doći živjeti s nama.
Kad je zatrudnjela, ipak me odlučila roditi.
Htjela je ljubav okruniti djetetom.
Da. I onda su joj se svi morali diviti.
„Kakva je to žena!”
„Kako je hrabra! Samo odgaja dijete!”
Ta je kučka bila jako moćna žena, zar ne?
Ni jednom niste mislili na mene.
Dobro me pogledaj.
Ovo je dijete koje si imao sa ženom koju si najviše volio, govno.
Sada si došao?
Kad više nemaš vremena?
Da ti kažem da je sve u redu?
Pa, nije u redu, Araya.
Ne može biti sve u redu.
Pusti me.
Imaš pravo. Nitko nije mislio na tebe.
Oboje smo bili neodgovorni. Ja mnogo više od tvoje majke, naravno.
Zanijekao sam te pred ženom i kćerima da se zaštitim.
Ponašao sam se užasno sebično.
Pokušavao sam živjeti u dvije obitelji iako sam znao da je to nemoguće.
Sada tako molim da mi oprostiš
iako dobro znam da je prekasno.
Samo perverzni gad…
Ne znam, psihopat…
Samo netko takav može namjerno uništavati život djetetu.
A kunem ti se
da ja nisam ništa od toga.
Još jedan viski, molim.
Dva.
Bolje?
-Hotel ili bolnica? -Ne.
-Što ne? Hotel ili bolnica? -Bolnica.
-Dobro, bolnica. -Ne!
-Ne u bolnicu! -Dobro.
Idemo u hotel. Krivo sam shvatio. Oprosti.
Idemo.
Bit će sve gore.
Moram umrijeti dostojanstveno.
Želim pravu smrt.
Samo od tebe mogu tražiti pomoć.
Moje kćeri to nikada ne bi učinile, a moja žena još manje.
Namjerno si me provocirao?
-Kad? -Ne glumi da si blesav.
Htio si da te zatučem?
Upravo sam ti govorio o dostojanstvenoj smrti.
Apsurdno je ovo što želiš reći.
A logično je to što ti tražiš?
Napustio si me i još bih te morao ubiti?
To bi bila samo pomoć pri samoubojstvu.
Ne smaknuće.
Nevjerojatan si.
Odeš kad želiš. Vratiš se kad želiš. Sad želiš i umrijeti kad želiš.
Imam pravo odabrati kako ću
i kada umrijeti.
Oprosti mi. Žao mi je.
Previše…
Previše tražim.
Ne razmišljam jasno od svih tih lijekova u sebi.
Oprosti mi, stvarno.
Odvezi me u hotel.
Hvala ti na svemu večeras.
Ne znam može li se ovo smatrati
malim čudom
ili malom tragedijom,
ali zbog toga sam došao.
Hvala ti.
Jako se ponosim što si mi ti sin.
Ne, ja ću.
Dobro sam.
Ne, dođi ovamo.
Dođi ovamo.
Polako.
Tvojeg starog čeka još samo jedna velika stvar. Smrt.
Zna li kako?
Ne znam. Nije rekao.
Boji li se?
Da. Ne znam.
Što misliš?
Ne znam, čovječe. Ne znam.
Mogu samo nagađati jer ga ne poznajem.
Uz pravi napitak možeš organizirati savršen bijeg.
Pretpostavljam da si razmišljao o tome.
O, Bebe!
Pripremio sam pet bočica napitka.
Četiri su…
nestale.
Pokvarile su se ili razbile.
Ostala mi je jedna.
-Želiš li je? -Ne.
Ne. Hvala, ali ne. Ionako je prekasno. Već je otišao.
Tko je otišao?
Moj stari. U Buenos Aires.
Stari ti živi u Buenos Airesu?
Da.
Nije umro?
Prestani sebe zezati.
Tvoj je tata živ.
Znači, imaš vremena pomoći mu da umre
onako kako on to želi.
KALIJ
-Što je sad? -Tvoj otac.
Još nije mrtav. Nemoj šiziti. Još je ovdje.
U gradu ili je još živ?
Budi jasna. Ne kužim.
Ovdje. U Iguazúu. Nije otišao.
U bolnici je. I da, još je s nama.
Ali neće još dugo.
Dobro.
Stižem.
-Bok. -Bok.
Čuo sam da niste mogli otputovati.
Da. Julián se probudio i nije mu bilo dobro.
Razgovarali smo s liječnicima u Buenos Airesu i ovdje.
Složili su se da je najbolje da ostane u bolnici nekoliko dana
i da povrati snagu.
Ovo je Lula, moja najstarija kći.
Bok. Napokon se upoznajemo.
Da.
Drago mu je što ste izašli. Pomoglo mu je.
Ne znate koliko će dana ostati?
Ne. Pretpostavljam dva-tri.
Ali ja idem.
Muž mi putuje u Meksiko zbog posla, a imamo dvoje djece.
Želiš li ga vidjeti?
Jako bi ga razveselilo da te opet vidi.
Dobro.
Ispratit ću Lulu i potražiti vodu.
Možda se jednoga dana možemo naći i razgovarati?
-Sigurno bismo imali tema za razgovor. -Da, sigurno.
Bok, Borise.
-Sretan put. -Hvala.
Požuri se.
Posjeti će uskoro završiti.
Smije li ući?
Što je bilo?
Pilota nisu pustili u avion?
Pilot zaista nije u stanju letjeti.
Kad ne znaš piti.
-Upravo je otišla tvoja majka. -Naletio sam na nju.
Sve tvoje žene na hrpi?
Sve u redu?
Nemaju se više oko čega svađati.
Slušaj me.
Dobro je čuvaj.
Dušo, idem.
Vidimo se poslije?
Možda. Vidjet ćemo.
Dobro. Volim te.
Bok.
Što radiš ovdje?
Bilo mi je dosadno. Pravit ću ti društvo.
Što radiš? Pokušavaš pobjeći?
Ne, samo…
Ondje je bila ptica.
-Ptica? -Da.
Ali prozor je zatvoren.
Jesi li dobro?
Nisam.
Zašto ne legneš?
Moram pišati.
Ne mogu.
Svaki dan sve manje funkcioniram.
Opusti se. Ne možeš ako misliš na to.
Vidiš?
Tako je, frende! Slušaj ti taj mlaz, stari!
Misliš li da ima nečega s druge strane?
Koje druge strane?
S druge strane života.
Pa…
Ne znam.
Još si jako mlad.
O tome počneš razmišljati poslije.
Ili kad dobiješ smrtnu presudu, kao ja.
Možda ćeš se iznenaditi.
Već dugo razmišljam o tome.
Kad je umro moj djed Juan, sjećam se da nisam mogao…
Nisam mogao shvatiti da ga više nema.
Nisam mogao zamisliti da se ta svijest,
da se ti osjeti, prizori i zvukovi
mogu samo isključiti, i to je to.
Što? Zahvati te crnilo?
Trenutačna praznina? Ništavilo?
Zar nije tako kad spavamo?
Da i ne.
Jer i sanjamo.
Ne.
Mislim da ne umiremo potpuno.
Tijelo umre, to je sigurno.
Ali ta energija, ta svijest, sve to i dalje pluta po svijetu, znaš?
Poput nečeg
nematerijalnog.
Majku mu.
Jesi li čuo to? Nematerijalno?
-Ja sam pjesnik. -Filozof.
Nije loše za vodiča koji te zna voditi samo u Gargantu del Diablo.
Što ti misliš, Araya?
Misliš da sve ovo nekako traje?
Volio bih da je tako, ali ne znam.
Pa, ja ću saznati.
Ako postoji zagrobni život,
javi mi da znam kad mi je vrijeme,
a ne da budem kao ti sada.
Ali nemoj pretjerivati.
Ništa ludo. Jako se bojim toga.
-Ozbiljno. -Bit ću suptilan.
Dajem ti riječ.
Usta su mi jako suha.
Slušaj, Araya.
Što se tiče onoga što si mi rekao,
da ti pomognem…
-Što te zanima? -Bio si ozbiljan?
Ili je to bila brzopleta ludost?
Ne, nije bila ludost. Bio sam ozbiljan.
Znam kamo ovo vodi.
Danima ću ležati na samrti,
u agoniji,
prepun lijekova,
koji će mi krasti lucidnost.
Umrijet ću, a da to neću ni znati,
na hladnom odjelu Intenzivne njege,
okružen strancima.
To je sranje.
Ne želim takav kraj. Zaslužujem bolje od toga.
A tvoja žena i kćeri?
Što će misliti?
Iznenadit će se. Neće to očekivati.
Iako sam to natuknuo.
Ali u jednom će trenutku doći do zaključka
da nema smisla odgađati neizbježno
zbog nekoliko tjedana.
A to je dobro i za njih.
Poštedjet ću ih
te stalne, užasne torture.
Jedan moj dobar prijatelj,
tip tvojih godina,
ima neki pripravak,
koji je malo šašav
i može te srediti kad dođe vrijeme. Pratiš?
Kakav ludi pripravak?
Mješavina gljiva i drugih biljaka koje uzgaja.
Nešto poput napitaka koje šamani rabe u obredima, ali jači i intenzivniji.
I navodno olakšava prijelaz.
A to je…
put
u jednom smjeru.
Da.
-Što? -Da, sviđa mi se.
Što je bilo?
Zar mi to ne govoriš kako bih to učinio?
Mislio si da ću odbiti.
Da.
Ne poznaješ me.
Ne, ne poznajem te.
Da.
Kad si to mislio?
-Odmah. -Odmah?
Jer će me sutra ili prekosutra pustiti da se vratim u Buenos Aires.
Znači, ili večeras
ili možda nikada.
Žališ li zbog ovoga?
Razumiješ da mi je sve ovo previše?
Da, naravno da razumijem.
Ne, ne ovdje.
Gdje onda?
Ovdje riskiramo da shvate pa će me spasiti. To bi bilo strašno.
-Odvedi me nekamo drugamo. -Nekamo?
Ne, završit ću u zatvoru.
Zašto?
Teško je izaći, a da te ne primijete.
U ovo se doba ne događa previše toga.
Jesi li spreman trčati ako nas vide?
Nisam.
Možda ti nećeš, ali ja planiram sutra biti ovdje.
Ne mogu biti odgovoran.
Optužili bi te za pokušaj ubojstva oca.
Imaš pravo. Ne mogu ti to učiniti.
Ostavit ću poruku koju ću sam napisati.
Reći ću da sam tako odlučio.
Takav dokument vrijedi na sudu.
Idem na jedno mjesto kad želim biti sam.
-Mogu te odvesti onamo. -Odvedeš me.
Daš mi pripravak.
I odeš.
-Idemo. -Da.
Tako je.
-Dobro? -Da?
-Dobro. -Sve u redu?
-Da. -Nemoj da te vide.
Da ga ostavimo otvorenog?
Da znaju kako sam pobjegao.
Da. Idemo.
Dobro. Idemo.
Ovuda.
DRAGE ANDREA, LULA I HELE
Andrea, moja životna partnerice.
Moje voljene kćeri.
Odlučio sam otići prije vremena, dostojanstveno.
Žao mi je što je odluka tako nagla.
Ali ovako moram krenuti na svoje posljednje putovanje.
Kuća mog prijatelja je ondje.
Zahvali mu u moje ime.
Da smo se bar mogli upoznati.
Pa, možda ga uskoro upoznaš jer je u prilično usranom stanju.
Oprosti.
Nemam više puno vremena.
A preostaju mi samo agonija i… patnja.
Već sam učinio sve što sam morao učiniti.
Odlazim bistra uma i u miru.
Tata će vas i dalje pratiti kao ptičica.
Bit ću djed koji putuje među oblacima.
Hvala vam na životu koji smo dijelili.
Hvala vam na ljubavi,
na brizi
i na razumijevanju.
To je ovdje?
Još je više unutra. Taj je dio parka zatvoren za javnost.
I kao što sam vam govorio svaki put kad sam odlazio:
„Ljubavi moje,
do ponovnog susreta.”
Ne, ne podnosim to.
Blaga je. Popuši. Smirit će te.
Neću paranoju. Imam loša iskustva.
Ništa se neće dogoditi. Sa mnom si. Puši.
Daš mi ga?
Katkada me tješi…
Zamislim da ću sklopiti oči i da neću biti jedini.
Da će tisuće otići u isto vrijeme.
Da će me otpratiti.
Idi.
Moraš ići.
Prijevod titlova: Jelena Šestak