Downloaded from YTS.BZ
Official YIFY movies site: YTS.BZ
IGUAZÚ NATIONALPARK
BESØGSCENTER
-Turen klokken 15.00 i morgen er aflyst. -Okay.
Kan du huske, jeg bad om lønforhøjelse?
-Gør det igen, og du er fyret. Okay? -Okay. Vi ses i morgen.
Hej, Boris.
Idiot. Hvor har du lært at køre, fjols?
Røvhul!
DEN SIDSTE KÆMPE
-Tillykke med fødselsdagen. -Tak, skat.
-Elsker dig. -I lige måde.
Se! De synger!
Jeg havde glemt, at det er din fødselsdag.
-Tillykke! -Tak. Du ser godt ud.
Og det siger du? Det er dig, der ser godt ud.
-Jeg går over til tøserne. Vi snakkes. -Okay.
Alletiders!
Gør jeg dig pinlig berørt? Du er stadig min lille dreng.
-Det er nok. -Hvad mener du med det?
-Hej, Boris. -Hej.
Det er min nye ven, Cristal.
-Hej. -Hejsa.
Glem den. Hans kæreste er her.
-Skal du synge? -Ja da.
Bliver du og hører din mor synge, eller flygter du som en rotte?
-Flygter som en rotte. -Hvor er du bare sød, min ven.
Din telefon ringede.
-Vil du have mere kage? -Nej, jeg har fået nok.
UKENDT NUMMER
Vis dem, hvordan det skal gøres!
UKENDT NUMMER
DET ER JULIAN. VI MÅ MØDES.
Er du okay?
-Bare træt. Jeg fik en del indenbords. -Tak for i dag.
-Er du helt sikker? -Ja.
Godt. Jeg går i seng. Vi ses.
DET ER JULIAN. VI MÅ MØDES.
-Jeg troede, I kom i morgen. -Der har jeg andre planer.
Stop det, Friday. Det er jo din bror!
Hej, Leti.
-Hej, Friday! -Møgtæve.
-Kollagen! -Nej.
Det kan jeg bruge. Cari bruger det. Hun er 26.
Det er til Bebe. Han har dårlige led.
-Virker hans led overhovedet? -Lad den stå.
-Te? -Jeg vil ikke have noget.
Jeg har myntete. Hvor skal du hen?
-På toilettet. -Jeg ved ikke, om det virker.
-Jeg skal bare tisse. -Så lad gå.
Er du svimmel?
Nej.
Du lænede dig op ad døren. Faldt blodtrykket pludseligt?
-Du har en fyr derinde, ikke? -Måske. Og hvad så, hvis jeg har?
Indtil videre har vi ikke haft meget held med dine "erobringer".
"Vi"? Jeg vidste ikke, jeg var i et trekantsforhold med min søn.
Du forelsker dig i gud og hver mand og bliver altid røvrendt.
Sådan er Milo ikke, okay? Han har en forretning.
En lille en. Den går godt.
-Hvilken slags lille forretning? -Han laver håndværk.
Med kvarts. Sælger til en masse butikker.
Og dæmp dig lidt, for Milo er træt.
-Han arbejdede til sent. -Det kan jeg forestille mig.
Legetøjet ved vasken siger noget andet.
Hvornår er du blevet sådan en snushane, lyseslukker?
-Hvor længe har du kendt ham? -Længe. To måneder.
Så stopper forhøret, okay?
Mit liv, dit liv.
-Godmorgen, Bebe. -Hej, I to. Hvordan går det?
Fint. Har hønsene spist?
-Nej. De venter på dig. -Okay.
-Passer det, at Fraga har ringet? -Ja.
Jeg har et lille problem med min mobil. Jeg tabte den ned i toilettet.
Den er stadig våd. Jeg ringer til ham, når den er tør.
Jeg har talt med ham. Det var angående en ekstra ordre.
-Nå. Jeg tjekker hønsegården. -Okay.
Noget galt?
Alt i orden?
Ja.
Er det?
-Min far er her. -Det er løgn.
Det er stort.
-Har I talt? -Nej.
-Hvorfor ikke? -Nej.
-Hvad fanden laver han her? -Det er et meget relevant spørgsmål.
-Den eneste, der har svaret, er din far. -Spar mig for det der.
Spar mig.
Hvem kommer nu?
Stop det, Friday!
-Hvem er det? -Julian.
-Hvem? -Julian Araya.
Hold så op, Friday!
Hvorfor?
Ja. Hvorfor er du her?
For at se jer.
Undskyld, men jeg er lidt forvirret.
Hold så op, Friday! Det er en af mors venner! Vær stille!
Så er det nok!
Hun hader mænd. Hun går amok ved lugten af en.
Hedder hun Friday?
Ja, Boris og jeg fandt hende på vejen en fredag for ti år siden.
Hun er blind og galsindet.
Hallo?
-Det er derfor, hunden gør så meget. -Milo, du er jo nærmest nøgen.
-Det passer dårligt. Jeg kan komme igen. -Nej.
Ja, det passer dårligt.
Ikke fordi han er nøgen,
men fordi du dukker op ud af det blå efter 30 år. Hvad med at ringe først?
For fanden da.
Skide hund. Friday!
Friday! Klap i!
Jeg bør kunne have mandlige gæster, uden du går helt bananas.
Hold mund! Jeg skal vise dig, hvem der er gal.
Så er det nok!
Jeg sagde nok.
Det er guld værd.
At vågne op til det her om morgenen. Det er guld værd.
-Vi har en vidunderlig planet, hva'? -Ja.
Jeg har ikke været på andre, så jeg kan ikke sammenligne.
-Skal vi? -Ja.
Tænk, hvad de kan se deroppefra.
Jeg drømmer tit, jeg er en fugl. Det er en skøn følelse.
Har du nogensinde drømt det?
Det har du tit spurgt om.
-Virkelig? -Ja.
Nej. Jeg har aldrig drømt, jeg fløj. Måske er det derfor, jeg blev pilot.
-Husker du, når du legede kæmpe med Boris? -Selvfølgelig.
Kan du se det? Derovre.
Ja, du så det. Rigtig godt. Fantastisk, ikke?
Se her. Kom.
Det er Gorda.
-Du husker godt Gorda, ikke? -Selvfølgelig. Hende glemmer man ikke.
-Hvor gammel blev hun? -16 år.
Hun sov ind om natten.
En klog, gammel tøs. Hun fik gigt til sidst, den stakkel.
-Men bed det i sig som en løvinde. -Det tvivler jeg ikke på.
Nu har jeg et mandehadende bæst i mit hjem.
Hvorfor er du her?
Jeg vil lukke det her kapitel af mit liv.
Jeg har lukket det for længst.
Ikke jeg.
Det har Boris heller ikke. Han undgår mig.
Der er åbenbart noget uafsluttet for os begge to.
Vi var meget lykkelige dengang.
-Da vi var sammen. -Og du var lykkelig med din familie.
Føler du stadig skyld? Er det derfor, du er kommet?
Kun fordi jeg lod dig tage beslutningen.
Så jeg kan ikke træffe mine egne valg?
Jeg taler om det, der skete med mig. Alt det, jeg ikke gjorde.
Jeg lod bare tingene fortsætte.
Jeg tænkte…
Jeg ved faktisk ikke, hvad jeg tænkte på. Det ved jeg ikke.
At det hele ville løse sig med tiden.
Nu er der gået næsten 30 år.
Du troede, at hvis du ikke vidste, hvor vi var,
ville vi forsvinde og gå i glemmebogen.
Nej. Jeg var bange.
Bange for at begå en fejl, bange for at miste alt.
Jeg gik glip af min søns opvækst.
Hvad har du fortalt ham?
Sandheden.
At hans far havde en anden familie, og han valgte et liv med dem.
At jeg var en kujon.
Jeg sagde hverken, at du var en kujon, en skiderik eller et røvhul.
Det er han selv kommet frem til.
-Var det forkert at komme for at se dig? -Er du kommet for at se mig?
Eller så jeg kan overtale ham til at se dig?
-Og Andrea? Lever hun stadig? -Ja, selvfølgelig. Hvorfor spørger du?
Der var altid noget i vejen med hende.
Hendes æggestokke, astma, skjoldbruskkirtel.
Jeg troede ikke, hun ville leve længe. Godt, at hun stadig er i blandt os.
Og dig?
Du flyver vel ikke længere?
Nej, jeg gik på pension for seks år siden.
Min sidste tur var 25. december 2019.
Jeg ved ikke hvorfor, men jeg får en fornemmelse af,
at du snart er helt færdig med at rejse.
Har jeg ret?
En Julian Araya kom forbi i dag. Er det ikke din fars navn?
-Hvornår var han her? -Omkring 18.30, da jeg kom hjem fra Bebe.
Han stod og ventede ude ved den blå bil.
-Hey. Hører du efter? -Ja.
Han dukkede op ved besøgscentret.
Efter 28 år. Flink fyr, hva'?
-Godmorgen. Jeg glæder mig til turen. -Godmorgen. Kan vi samle os?
-Godmorgen. Velkommen. -Godmorgen.
Jeg er Boris. Jeg er jeres guide og kaptajn i dag.
-Hvor mange er her? -Vi mangler to.
Den første formiddagsgruppe er min yndlings.
I er stået tidligt op.
Så jeg går ud fra, I er klar til et adrenalinsus, ikke?
Ellers må I leve med det.
Lucas og Bautista?
Hej. Undskyld, vi sov over os.
Det siger du ikke. Hej. Ind med jer. I skal nok snart vågne. Kom.
Godt, lad og gøre os klar til et bad.
I der står, vil I være søde at sætte jer og holde godt fast.
Fra nu af må ingen rejse sig, okay?
Læg alle jeres ejendele væk. Mobiltelefon, kamera, pung.
Læg det i den pose, vi har givet jer, så skal det nok gå.
Okay, så er det nu.
Beklager, jeg har booket turen uden at sige noget, men vi må tale sammen.
-Vi har intet at tale om. -Jo. Du lod mig trods alt komme med.
-Hvorfor er du her? -For at se dig.
Lad mig invitere på en drink efter arbejde.
Hvorfor skulle jeg?
Du har brug for en ny væglampe. Hvor længe har den blinket?
Det ved jeg ikke, men du ved godt, vi mennesker er vanedyr, ikke?
Med dårlige vaner.
Vil du ordne den? Værsgo.
Skal vi tale om det?
-Jeg spurgte, om vi skal tale om det? -Det kommer an på.
Kommer det an på? Så er der ikke mere at diskutere.
Vi gider ikke skændes om det nu.
-Han var med på en tur. -Nej da.
-Det har du ikke nævnt.
Det er fremragende.
Ham kan jeg lide.
Og?
Ingenting. Han var bare endnu en passager.
Hvad mener du? Din far er ikke bare en passager.
-Talte I sammen? -Nej. Han forsøgte, men nej.
Alba, manden er idiot.
Hvorfor fornærme mig, narhoved?
Boris.
Vil du slet ikke vide, hvorfor han er kommet?
-Nej. -Du lyver.
Du er da ikke ligeglad.
Han er din far, og han er her.
Hvordan kan du sige det?
Din far var måske nok en skiderik, en lort, eller hvad du vil kalde ham.
Han er stadig din far.
Forstået? Livet er ikke let. Det er en kamp. Det er så svært.
Seriøst.
Så vi må godt træde på folk, fordi livet er en kamp?
Du er meget vred på din far, men ja.
Du pisser mig af, når du taler sådan til mig.
-Når jeg siger sandheden? -Det er måden, du siger den på.
Tror du, du ved alt?
Fordi du er en gammel klaptorsk, behøver du ikke lukke røven, er det det?
Skrid ad helvede til, dit røvhul.
Livet er ikke så nemt, din klaphat.
Tingene komme ikke bare til en. Man skal have nosser.
Livet giver dig en kæmpe mulighed.
Det bør du indse.
Gå ud og tal med ham. Han har brug for dig.
Kald, hvis der er noget.
Hvad laver min mor her?
Hvad laver du her? Hvad så?
Kæresten gik, jeg blev ensom, så jeg tænkte: "Tag en drink med de unge."
-Pebervodka. Til en krydret samtale. -Har han været hos dig?
-Har han bedt dig overtale mig? -Det er vigtigt, I taler sammen.
Du må tale med ham.
Han bor på St. George.
St. George. Den skiderik.
-Vent. Jeg tager med. -Nej.
-Han er ikke sig selv. -Nej.
Hører du ikke, hvad man siger til dig? Jeg bad dig om at tage hjem.
Hør her. Du eksisterer ikke mere. Sådan har det været i årevis.
Hvad fanden laver du her?
Er du blevet smidt ud og har brug for et sted at bo på dine gamle dage?
Jeg har klokket i det og opført mig forfærdeligt. Tilgiv mig.
Selvom du hader mig, er du stadig min søn.
Jeg har lov til at bede om din tilgivelse ansigt til ansigt.
Hey! Stop!
-Hvad laver du? Stop! -Stop. Du må ikke slå ham.
Ring til politiet. Af sted.
Er du okay?
-Hvordan vidste I, hvor jeg var? -Hotellet sagde, du var her.
Er du okay?
-Ja. -Hvad er du? En barbar? En neandertaler.
I skulle tale sammen. Har du ikke lært at tale?
-Hva'? -Leti.
-Hvad sagde lægerne? -De er ved at undersøge ham.
Hotellet har meldt det til politiet.
-Du vil blive sigtet for drab på din far. -Han er jo ikke død.
Det ved vi jo ikke.
-Slap af. -Slap selv af.
Det er dig, der går rundt og tæsker fædre.
-Dig. Ikke mig. -Er I i familie med Julian Araya?
-Det er os. -Er du hans kone?
Nej.
Det er du ikke.
-Jeg bragte ham hertil. Hans søn. -Og gerningsmanden. Som er min søn.
Jeg fik ham med offeret for omkring 35 år siden.
-Hvordan har Julian det? -Skidt.
Men han er stabil, hans situation taget i betragtning.
Han har et blåt mærke på kinden og et brækket ribben.
Du er bindegal.
Han har fået bedøvelse.
Når det er muligt, vil jeg tale med den læge, der behandler ham.
Hvilken læge?
Han er i behandling for kræft.
Han ville have sagt det, hvis du ikke havde tævet ham. Stakkel.
Han har ikke talt med sin far i lang tid.
-Sådan er livet. -Ja.
-Godmorgen. Hvordan går det? -Fint.
Du får en smertestillende pille om dagen nu.
-Hvor ondt har du? -Fem ud af ti.
-Jeg faldt i søvn. -Hvor længe har du været her?
-Ikke så længe. -Hele natten.
Jeg ved ikke, hvordan jeg skal undskylde. Jeg ved ikke, hvordan han kunne gøre det.
Jo, du gør.
Lægen kommer, så snart han er her. Jeg kommer med morgenmad nu.
-Må jeg få en dobbelt espresso? -Det er kun til patienter.
Nå okay.
Undskyld mig.
So. Jeg bad om en kaffe, ikke det store morgenbord.
Du må få noget af min te.
Nej, det er lige meget. Jeg drikker en senere.
Jeg ligner nok noget, der er løgn.
Tak, fordi du blev.
Det var det mindste, jeg kunne gøre. Jeg ville ikke lade dig være alene.
I går tænkte jeg:
"Hvis ingen havde stoppet ham, sad vi måske ikke her."
Hvor er han nu?
-På politistationen. Han blev anholdt. -Hvorfor? Hvem har meldt ham?
Hotelpersonalet. De var virkelig oprørte.
Nu har du gratis logi, indtil du ikke er her mere.
Det bliver de ikke fattige af.
Undskyld. Jeg…
Nogle gange ryger tingene bare ud.
Undskyld. Jeg…
I det mindste kørte han dig herhen.
Kan du ikke huske det? Nej, du var jo bevidstløs, arme stakkel.
Selvom han godt kan opføre sig som et dyr, har han et hjerte af guld.
Han er en sød og god mand.
-Hej. Hvor ser du ud. -Jeg har det fint. Bare rolig.
-Hej, far. -Hej.
Hvorfor slog han dig sådan? Sikke et bæst.
Et såret bæst kan godt være lidt aggressivt.
Hej, Leticia.
Hej, Andrea.
Jeg er Luciana.
Lula.
Rart at møde dig.
-Hvem har givet jer besked? -Mig.
Det er din familie. De bør vide det.
Jeg brugte din telefon. Du er meget tillidsfuld. Ingen kode.
Jeg kiggede i Favoritter, og det øverste navn var Andrea.
Nå. Du er i gode hænder.
Hvis I har brug for noget, så ring.
Tak.
-Farvel. -Farvel.
Hold da op.
Det her er dit.
Hej, Boris.
Jeg er Andrea, Julians kone.
Hotellet har droppet anmeldelsen. Julian bad dem om det.
-Jeg henter varevognen. Hvor er du? -Hos Bebe.
-Godt. Jeg er der om ikke så længe. -Er du okay?
Jeg har det fint.
-Godt. Jeg venter på dig her. -Okay, hej hej.
-Kone, kæreste eller en veninde? -Kæreste.
-Din tank er næsten tom. -Ja.
Alle de år, hvor han ikke har besøgt dig, var han ligesom tynget af noget.
Som var der noget uafsluttet.
Han talte ikke om det, men jeg kunne mærke det.
Vi kvinder er meget intuitive. Og af og til meget dumme.
Hvornår stod det klart?
Jeg havde mistanke om forholdet til din mor i noget tid.
Jeg var sikker, da han stoppede på ruten Buenos Aires-Salta.
Han fløj den rute i årevis og ville ikke opgive den.
En dag ændrede det sig. Og han med.
En aften, da vi skulle i seng, begyndte han at ryste som en gal.
Han bad mig om at holde om sig, og jeg holdt om ham.
Han begyndte at græde som et lille barn. Han fortalte mig det hele.
Om forholdet til din mor,
at det havde stået på i otte år, at det var slut.
Fortalte han om mig?
Jeg havde en mistanke.
Jeg blev først bekendt med din eksistens for et par måneder siden,
da vi fik at vide, Julians kræft var uhelbredelig.
Jeg var rasende.
Han havde en voksen søn, jeg ikke vidste noget om.
Det er klart. Man kan tilgive utroskab, men ikke et barn.
Er det ikke sandt?
Nej. Det ved jeg ikke.
Nu handler det ikke længere om mig.
Det handler om dig og ham.
MOR
HVORFOR SVARER DU IKKE?
-Hej. -Hej. Den skal fyldes op.
-Benzin, diesel? -Benzin.
Diesel.
Det må være svært for dig.
Vi har været sammen hele livet.
Nu skal han herfra før mig.
Jeg vil være ved hans side…
…til det sidste på enhver måde, jeg kan.
Ved at overtale mig til at tilgive ham?
Nej. Det kan man ikke bede dig om. Jeg kan i hvert fald ikke.
Men jeg kan bede dig om at lytte til, hvad han har at sige.
Ikke andet.
Måske er det også en mulighed for dig.
Jeg kan forestille mig, at du har en del at sige til ham.
Hvis du lader dig selv tale med ham, får du et bedre liv. Tro mig.
Og han dør en bedre død.
-Mor, det er mig! Åbn døren! -Stop så, Friday!
Kom nu. Åbn døren!
Hvad fanden…
-Hvad er der galt? -Ikke noget.
Du skriver til mig, at du har det skidt.
Det tog sin tid. Jeg kunne være død og genopstået syv gange.
Åbn nu. Vær ikke åndssvag.
Du er en voksen kvinde! Vil du så åbne døren? Stop det pjat!
Stop, Friday! Det er jo din bror, for helvede!
Af og til har jeg lyst til at aflive hende. Stakkels dyr.
Ryger du nu igen?
Siden jeg slog op med Alex.
Hed han ikke Alexis?
Alexis.
-Giv mig et kram. -Jøsses.
-Du er for meget. -Kom nu, hvor tit har vi krammet i 35 år?
Okay.
-Du er en god krammer. -Sådan.
Din far var en god krammer.
Når han holdt om mig, var jeg ikke bange for noget.
Så følte jeg mig tryg.
Jeg vil ikke have, han dør.
Jeg kan ikke lide, han dør.
Jeg elskede ham så højt. Og han elskede mig.
Og dig med.
SYGEHUS
-Hvem er du? Du må ikke være her. -Jeg er hans søn.
-Har du en tilladelse? -Det er okay. Han bliver ikke længe.
-Kom nu. -To minutter, ellers får jeg ballade.
-De har fortalt mig, at du er syg. -Ja. Meget.
Ville du stadig være kommet, hvis du ikke snart skulle dø?
Det ved jeg ikke.
Tilgiv mig, søn.
Nå, men jeg…
Jeg smutter.
Havde jeg vidst, du var syg…
Jeg fortjener det.
Jeg var på vej ud.
Aflys min næste tur.
-Hvorfor? -Bare gør det.
Jeg har booket billetter og transfer.
Herfra og til lufthavnen og fra lufthavnen hjem.
Hallo?
Ja, han må gerne komme op. Tak.
-Hvem er det? -Boris.
Hvad vil han?
-Vil du ikke se ham? -Jo da.
-Jeg troede… -Det er okay.
-Hjælp mig over i stolen. -Okay.
-Hej. -Hej.
-Jeg håber ikke, jeg forstyrrer. -Nej, på ingen måde. Kom ind.
Tak.
-Hej. -Hej.
Mor sagde, du skulle udskrives i eftermiddag,
men på sygehuset sagde de, du var blevet udskrevet.
Var du på sygehuset?
Ja, hvis du havde brug for et lift eller noget i den stil.
Hvordan har du det?
Meget bedre, gudskelov.
Vi kan bestille roomservice. Kaffen er ikke så ringe. Sæt dig.
Tak. Jeg skal ikke have noget.
Jeg skal snart tilbage. Jeg har en tur kl. 17.
Har du det godt?
Ja. Jeg har det fint.
-Hvornår tager du hjem til Buenos Aires? -I morgen.
-Har du planer for i aften? -Nej.
-Hvis du har lyst, kan vi spise sammen. -Lad os det. Vi får noget vin og snakker.
-Vin? -Det er vel ikke værre end morfinen…
Okay.
Vil du ud? Vi kan bestille noget her, eller jeg kan tage mad med.
-Lad os gå ud. -Virkelig?
Lad os gå ud, ja.
-Hvad med klokken otte? -Jeg vil stå klar i mit stiveste puds.
-Vi ses i aften. -Okay.
-Vil du have jakke eller blazer på? -Blazer.
Det smager dejligt.
Det gjorde du også dengang.
Hvad?
Hvad husker du ellers?
Lidt. Ikke ret meget.
-Er alt i orden her? -Ja, det er fint, tak.
Og dig? Hvad husker du?
Lidt. Ikke ret meget. Ligesom dig.
Forleden mindede din mor mig om kæmpen.
-Husker du kæmpen? -Når jeg ser et barn på sin fars skuldre.
Deroppefra så du vidunderlige steder.
Amazonas, Gibraltarklippen.
-Den Kinesiske Mur var min favorit. -Kolossen på Rhodos.
Den havde ikke eksisteret i 2000 år.
Jeg så Argentina spille VM i 1994 deroppefra.
Nå ja.
Det er rigtigt. Jeg græd den dag.
Jeg husker stadig sygeplejersken, der fulgte Diego til dopingtesten.
Hun hed Sue Carpenter.
Kælling.
Jeg har også minder om fødselsdage, juleaftener,
nytårsaftener,
børnenes dag, fars dag.
Jeg er sikker på, jeg har opdigtet dem.
-Du kunne være kommet på besøg. -Nej, I flyttede jo fra Salta.
Efter halvandet år.
Der gik lang tid, før jeg fandt ud af, hvor I var.
-Jeg søgte på Facebook. -Det har jeg aldrig været på.
Men på Instagram.
Endelig kunne jeg se dig. Det var lidt af et chok.
På de sidste billeder, jeg har, er du syv.
Pludselig fandt jeg mit barn på 23.
-Vil du have mere? -Nej, tak.
Vidste du,
at i slutningen af gymnasiet var vi på studietur i Brasilien.
Vi var i lufthavnen for at tage flyet til Rio.
-Jeg så dig sammen med en anden pilot. -Virkelig?
Ja. Jeg fulgte efter dig,
og da du skulle til at gå om bord, råbte jeg: "Julian Araya."
Du vendte dig om. Jeg indså, det var dig.
Du kiggede rundt, men så mig ikke.
Hvorfor kom du ikke og sagde hej?
-Ville du have hilst på mig? -Ja da. Jeg ville have givet dig et kram.
Jeg gemte mig i stedet.
Jeg blev bange.
Din mor lavede en god karamelbudding. Laver hun den stadig?
Nej, gudskelov.
-Den var så god. -Mener du det? Den var klam.
Hun var en elendig kok.
Hun bruger alle kneb for at undgå køkkenet.
-Når jeg var sulten, sagde hun følgende. -Hvad?
"Det går over."
Nej da!
-Dårlig kok, dårlig mor. -Noget for sig selv.
Jeg vil gerne høre din version af det, der skete.
Min version af fortiden er ligegyldig. Lad os holde os til nuet.
-Og hvad er nuet? -Det her.
-Definér det. -Hvor er du irriterende.
Og du er svær at komme ind på.
Hvad er det her?
En far og en søn,
der genforenes på en larmende restaurant efter 28 år. Der er, hvad det er.
Ikke andet?
Din død ændrer ikke fortiden.
Fair nok. Du er utrolig ærlig. Du kunne have løjet om det.
Jeg er her ikke af medlidenhed. Jeg vil gerne være her.
Bare så du ved det.
Enogtyve år med min pige, og flammen brænder stadig.
Det kan sgu stadig blive hedt, ikke også, min ven?
-Skal vi tage en drink, eller vil du hjem? -Jeg er frisk på det hele.
Er du sikker? Du virker lidt usikker på benene.
-Ja. Lad os fortsætte. -Okay.
Tak.
-Hvor længe har du været sammen med Mechu? -Et halvt år.
Elsker du hende?
Vi har det godt.
Hvad nu, hvis jeg siger, at Leticia er hende, jeg har elsket højst?
Så er du en idiot.
-Du har ret. -Ja.
Har du nogensinde fortrudt det? Hele den historie?
Nej, aldrig. Ikke en eneste gang.
Nej.
Det var nødt til at stoppe. Det var ikke fair overfor nogen.
Det var forfærdeligt at være hos jer og aldrig vide, om det var sidste gang.
At tage tilbage til Buenos Aires og fortsætte mit andet liv.
Jeg har ligget vågen mange nætter og tænkt på,
hvad jeg skulle gøre.
Jeg elskede aldrig Andrea, som jeg elskede din mor.
Men vi havde et stabilt forhold.
Det var ubetinget.
Jeg kiggede på hende,
når hun sov ved min side, afslappet, uvidende om alt det, der foregik.
Jeg gik ind til mine døtre. Og jeg kiggede på dem.
Jeg følte mig som en rigtig skid.
Jeg kunne ikke forlade dem.
Du er en narrøv.
-Vent. -Nej, slip mig.
Lad mig tale ud. Hvorfor tror du, jeg er her?
For at sikre dig, at min mor og jeg tilgiver dig, inden du dør.
Det er derfor, du er her. Skiderik.
Boris.
-Du må ikke gå. Hør på mig. -Du stopper aldrig, gør du?
Forstår du det ikke?
Du taler om Leticia, Andrea, dine døtre. Hvad med mig, din forbandede nar?
Min mor smed dig ud, fordi hun blev træt af at vente. Ikke mig.
Du kan rende mig.
Der gik længe, før jeg indså, du ikke kom tilbage.
Sig ikke, at du er her nu. Så giver jeg dig endnu en røvfuld.
I er nogle egoistiske røvhuller. Dig og min tossede mor.
Hun vidste udmærket, du ikke ville forlade din familie for os.
Hun valgte stadig at få mig. At cementere kærligheden med et barn.
Ja. Og så kunne alle beundre hende.
"Sikke en kvinde, Leticia! Så modigt at opdrage et barn alene."
Så den kælling var en stærk kvinde, hva'? Ingen af jer tænkte på mig.
Se godt på mig. Jeg er barnet, du fik med kvinden, du elskede højst.
Nu kommer du her ti minutter i lukketid.
Så jeg kan sige, det hele er fint med mig? Det er det ikke, Araya.
Det kan umuligt være fint med mig.
Slip mig.
Du har ret. Ingen tænkte på dig. Vi var begge uansvarlige.
Jeg endda meget mere end din mor.
Jeg skjulte din eksistens for at beskytte mig selv.
Jeg var frygtelig egoistisk.
Også i forsøget på at være del af begge familier.
Jeg vidste, det var umuligt,
men kom alligevel for at få tilgivelse, selvom jeg godt ved, det er for sent.
Kun en pervers stodder, en psykopat…
…vil med vilje forsøge at ødelægge sit barns liv.
Jeg sværger…
…at jeg ikke er nogen af de ting.
En til whisky, tak.
To.
Går det bedre?
-Hotel eller sygehus? -Nej.
-Nej til hotel eller sygehus? -Sygehus.
-Så kører vi på sygehuset. -Nej! Ikke sygehuset!
Så hen til hotellet. Jeg misforstod.
Kom.
Det bliver værre og værre.
Jeg vil gerne dø med værdighed.
En ordentlig død.
Du er den eneste, der kan hjælpe mig.
Mine døtre ville aldrig gøre det og slet ikke min kone.
-Provokerede du mig med vilje? -Hvornår?
Lad bare være. Forsøgte du at få mig til at tæve dig ihjel?
Jeg taler bare om at dø med værdighed.
-Det, du insinuerer, er absurd. -Og det, du beder om, er logisk?
Skal jeg også have dit liv på samvittigheden?
Det ville bare være assisteret selvmord. Ikke en henrettelse.
Du er utrolig.
Du kommer og går, som du vil. Dør, når du vil.
Jeg har ret til at vælge, hvordan og hvornår jeg skal dø.
Om forladelse. Jeg…
Det er for meget at bede om. Jeg tænker ikke klart med medicin i årene.
Om forladelse. Jeg mener det. Kør mig til hotellet.
Tak for i aften.
Jeg ved ikke, om jeg skal betragte det som et lille mirakel
eller en lille tragedie…
…men jeg er tilfreds.
Tak.
Jeg er stolt af, at du er min søn.
Nej. Jeg klarer den.
Nej, kom her.
Så så.
Nu har din far kun tilbage at dø.
Ved han hvordan?
Det nævnte han ikke.
Er han bange?
Jeg ved det ikke.
-Hvad tror du? -Jeg ved det ikke.
Jeg kan kun gætte. Jeg kender ikke manden.
Med den rette bryg kan man få en perfekt afsked.
Jeg går ud fra, du har tænkt over det?
Åh, Bebe.
Jeg havde forberedt fem flasker.
Fire af dem er væk. De blev dårlige eller gik i stykker.
Jeg har en tilbage.
-Vil du have den? -Nej.
Tak, men nej tak. Desuden er det for sent. Han er væk.
-Hvem er væk? -Min far. Han tog til Buenos Aires.
Han er altså i live der?
-Ja. -Så han er ikke død?
Stop med at være så hård ved dig selv. Din far er i live.
Så du har tid til at hjælpe ham med at komme herfra på hans måde.
KALIUM
-Hvad så? -Det er din far.
Han er ikke død endnu. Bare rolig. Han er her stadig.
Stadig i byen eller stadig i live? Udtryk dig klart.
Her i Iguazú. Han kom aldrig af sted.
Han er tilbage på hospitalet. Han er stadig i blandt os.
Men ikke meget længere.
Okay.
Jeg er på vej.
-Hej. -Hej.
-Jeg vidste ikke, I stadig var her. -Jo. Julian vågnede og havde det skidt.
Vi talte med lægerne i Buenos Aires og her.
De mente, at han måtte på hospitalet for at samle kræfter.
Det er Lula, min ældste datter.
Hej. Så mødes vi endelig.
Ja.
Han er glad for, I var ude sammen.
-Ved I, hvor længe I bliver? -Nej. To, tre dage, tror jeg.
Jeg rejser tilbage.
Min mand skal til Mexico med arbejdet, og vi har to børn.
Vil du se til ham?
Han bliver glad for at se dig igen.
Godt.
Jeg følger Lula ud og får fat i noget vand.
Måske kunne vi mødes en dag og snakke?
-Vi har nok en del at tale om. -Ja, uden tvivl.
Farvel, Boris.
-Hav en god rejse. -Tak.
Skynd dig. Besøgstiden er snart slut.
Må jeg komme ind?
Hvad skete der?
-Fik piloten ikke lov til at gå om bord? -Piloten kan ikke flyve i denne tilstand.
Du tåler ikke meget alkohol.
-Din mor er lige gået. -Ja, jeg mødte hende godt.
Alle dine kvinder på en gang? Er du okay?
De har ikke mere at slås om.
Hør her. Pas godt på hende.
Skat, jeg smutter.
Ses vi senere?
Måske. Vi får at se.
Okay. Jeg elsker dig.
Hej.
-Hvad laver du her? -Jeg vil holde dig med selskab.
-Forsøger du at flygte? -Nej, det er bare…
-Der sad en fugl derovre. -En fugl?
-Ja. -Men vinduet er lukket.
Er du okay?
Nej.
Så læg dig ned.
Jeg skal tisse.
Jeg kan ikke.
Hver dag er der lidt mindre, der virker.
Hvis du tænker for meget på det, kan du ikke.
Der ser du. Sådan! Se lige den stråle, du gamle!
Tror du, der er noget på den anden side?
Hvilken anden side?
Den anden side af livet.
Tja…
Det ved jeg ikke.
Du er stadig meget ung.
Det begynder man først at tænke på senere.
Eller når man har en dødelig sygdom ligesom mig.
Måske overrasker det dig.
Jeg har tænkt over det længe.
Da min morfar døde, kan jeg faktisk huske, jeg ikke kunne…
Jeg kunne ikke forstå, at han ikke var her mere.
Jeg kan ikke forestille mig, at bevidstheden,
fornemmelserne, synet og lydene bare slukkes, og så er det det.
Bliver alt så bare sort? Et pludseligt tomrum? Ingenting?
Er det ikke sådan, det er, når vi sover?
Ja og nej. For vi drømmer jo.
Nej.
Jeg tror ikke, vi dør helt.
Kroppen gør selvfølgelig, men ens energi,
ens bevidsthed svæver fortsat rundt.
Som noget immaterielt.
Hold da op. Hørte du lige den sætning? Immaterielt?
-Jeg er en digter. -En filosof.
Ikke dårligt for en guide, som sejler folk ud til Djævlens Hals.
Hvad synes du, Araya?
Så du tror, at det hele fortsætter?
Jeg vil i hvert fald gerne tro det.
Jeg får det snart at vide.
Hvis der er liv efter døden, må du informere mig,
så jeg er orienteret, når min tid kommer.
Men overdriv det ikke. Ikke noget vildt. Jeg bliver skidebange for den slags.
-Seriøst. -Jeg skal være taktfuld. Det lover jeg.
Min mund er så tør.
Hør her, Araya.
I forhold til det du sagde til mig i går om at hjælpe dig.
Hvad vil du vide?
Mente du det, eller var det bare en indskydelse?
Nej, jeg mente det.
Jeg kender min skæbne.
At ligge på mit dødsleje i dagevis
med smerter og fuld af stoffer,
som går ud over min åndsnærværelse, så jeg dør uden at indse det
på en kold intensivafdeling omgivet af fremmede.
Det er sgu sølle.
Det er ikke en ønskværdig slutning. Jeg fortjener bedre.
Og din kone og dine døtre? Hvad vil de tænke?
Det vil overraske dem. Selvom jeg har antydet det.
Men på et tidspunkt vil de indse,
at det er meningsløst at forhale det uundgåelige
for nogle få ekstra uger.
Og det er godt for dem.
Jeg skåner dem for den vedvarende, forfærdelige pinsel.
En af mine gode venner,
en fyr på din alder,
har en bryg,
som er potent og kan slå dig ud, når tiden er inde. Forstår du?
Hvilken slags bryg?
En blanding af svampe og andre urter, som han dyrker.
Som de eliksirer shamaner bruger i ceremonier, men stærkere, mere intens.
Det skulle gøre det nemmere at lette.
Og turen er…
…uden returbillet.
Ja.
-Ja, hvad? -Ja, det lyder godt.
Hvad er der? Du fortæller mig det vel, så jeg gør det.
-Du troede, jeg ville sige nej. -Ja.
-Du kender mig ikke. -Nej, jeg kender dig ikke.
Ja.
-Hvornår vil du gøre det? -Nu.
Lige nu?
I morgen eller i overmorgen kan jeg tage tilbage til Buenos Aires.
Så det er enten i aften, eller det bliver måske ikke til noget.
Fortryder du?
Du forstår godt, det hele er ret overvældende, ikke?
Ja, selvfølgelig.
Nej, ikke her.
Hvor så?
Her risikerer vi, at de opdager det og redder mig. Det ville være skidt.
-Det skal være et andet sted. -Et andet sted? Nej, jeg ender i fængsel.
Hvorfor?
-Vi bliver nemt opdaget, hvis vi smutter. -Der sker intet på denne tid.
Kan du måske løbe, hvis de ser os?
Nej.
Uanset hvad er jeg her stadig i morgen. Jeg vil ikke holdes ansvarlig.
Du vil blive sigtet for faderdrab. Det kan jeg ikke udsætte dig for.
Jeg efterlader en håndskreven seddel.
Jeg skriver, at det var min beslutning. Dette dokument er gyldigt i retten.
Jeg har et sted, jeg tager hen for at være alene. Vi kan tage derhen.
Du tager mig derhen, giver mig bryggen.
Og så går du.
-Sådan. -Ja.
Sådan.
-Okay? -Ja?
-Godt. -Er vi klar?
-Ja. -De må ikke se dig.
Skal vi ikke lade det stå åbent? Så de ved, hvordan jeg er flygtet.
Jo. Lad os smutte.
Okay. Lad os smutte.
Den vej.
KÆRE ANDREA, LULA OG HELENA
Andrea, min livsledsagerske.
Mine elskede døtre.
Jeg vælger at tage tidligt herfra med værdigheden i behold.
Jeg beklager, at denne beslutning kommer pludseligt,
men det er sådan, jeg ønsker at tage livets sidste rejse.
Min ven bor lige derovre.
Hils ham og sig tak. Jeg ville gerne have mødt ham.
Måske møder du ham snart. Hans helbred er ikke alt for godt.
Undskyld.
Jeg har ikke meget tid tilbage.
Men der er kun smerte og lidelse forude.
Jeg har gjort alt det, jeg ville,
og tager herfra med klarhed og i fred i sindet.
Jeg vil fortsat være den flyvende far.
Morfaren, som rejser oppe blandt skyerne.
Tak for det liv, vi har haft sammen.
Tak for jeres kærlighed, jeres omsorg og forståelse.
Er det her?
Vi skal længere ind, hvor der ikke er åbent for offentligheden.
Hver gang jeg tog af sted, sagde jeg:
"Mine elskede,
vi ses snart igen."
-Nej, jeg kan ikke tåle det. -Det er mildt. Det beroliger dig.
-Jeg har før fået paranoia. -Det sker ikke. Du er sammen med mig. Ryg.
Giver du mig den?
Det trøster mig af og til…
…at forestille mig, at jeg ikke er den eneste.
At tusinder dør i samme øjeblik.
Følg mig derop og gå.
Gå så.
Du skal gå.
Tekster af: Dorthe Pedersen