Downloaded from YTS.BZ
Official YIFY movies site: YTS.BZ
IGUAZÚ NEMZETI PARK YVYRA RETA LÁTOGATÓKÖZPONT
Jöjjön mindenki, szelfi!
Ide mindenki!
A holnapi háromórást ketten lemondták.
Oké.
Emlékszel, hogy fizetésemelést kértem?
Kérd újra, és kirúglak. Oké?
Oké. Holnap találkozunk.
Szia, Boris!
Hol tanult vezetni ez a faszfej?
Seggfej!
AZ UTOLSÓ ÓRIÁS
- Boldog szülinapot! - Köszi, szerelmem!
- Szeretlek. - Én is.
Figyeld, énekelnek!
Imádlak!
Jaj, el is felejtettem gratulálni!
- Boldog szülinapot! - Köszi. Gyönyörű vagy.
Igen, de nézzenek oda! Még te beszélsz.
Szia!
- Beszélek velük. - Menj!
- Később folytatjuk. - Jó.
Szupersztárok!
Ne mondd, hogy szégyelled anyát! Nem vagy túl öreg ehhez.
- Oké. - Hogyhogy „oké”?
- Szia, Boris! - Szia!
- Ő az új barátom, Cristal. - Hogy vagy?
Szia!
Nyugi! Itt a barátnője, és szülinapja van.
Fogsz énekelni?
Persze. Maradsz, és meghallgatod anyádat, vagy menekülsz, mint a patkány?
- Menekülök, mint a patkány. - Milyen kedves tőled, drágám!
Csörgött a telefonod.
- Kérsz még tortát? Nem? - Nem, köszönöm.
ISMERETLEN SZÁM
Mutasd meg nekik, hogy kell, bébi!
ISMERETLEN SZÁM
HÍVÁS VÉGE
JULIÁN VAGYOK. TALÁLKOZNUNK KELL.
Jól vagy?
Csak fáradt vagyok. Sokat ittam.
Igen. Köszönöm a mai napot.
Biztos jól vagy?
Oké. Lefekszem. Szia!
JULIÁN VAGYOK. TALÁLKOZNUNK KELL.
Azt hittem, holnap jöttök.
Holnap dolgom van.
Friday, elég! A testvéred az, a francba!
Szia, Leti!
Szia, Friday!
Nyavalyás szuka.
- Kollagén! - Nem!
Nagyon jót tenne. Cari is használja, és 26 éves.
De ezt Bebének vettük.
Rosszak az ízületei.
- Működnek egyáltalán? - Hagyd békén!
- Kérsz teát? - Nem kérek semmit.
Finom mentateám van. Hová mész?
- A fürdőbe. - Nem tudom, hogy működik-e.
Pisilek, nem zuhanyzok.
Jól van.
Elszédültél?
Nem.
Nekidőltél az ajtónak.
Leesett a vérnyomásod?
- Van bent valaki, igaz? - Lehet.
De mi közöd hozzá?
Tudjuk, hogy nem volt szerencsénk a korábbi „hódításaiddal”, igaz?
„Nekünk”? Nézzenek oda!
Nem tudtam, hogy vérfertőző hármasban vagyunk.
Ne add a hülyét! Bárkibe beleszeretsz, és minden pasi átver.
Milo nem olyan, rendben?
Csak hogy tudd, vállalkozása van.
Kis cég.
De jól megy.
- Milyen kis cég? - Kézműves.
De kvarccal foglalkozik.
Sok kiskereskedőt lát el.
És halkabban beszélj, mert Milo fáradt.
Miután hazaértünk, még sokáig dolgozott.
Képzelem.
A játékok a fürdőben másról árulkodnak.
Mióta vagy ilyen savanyú buligyilkos? Ilyennek neveltelek?
- Mióta ismered a fickót? - Régóta.
Két hónapja.
Jól van, elég a vallatásból, oké?
Az én életem, a te életed.
Jó reggelt, Bebe!
Sziasztok, gyerekek! Hogy vagytok?
Jól. Megetetted a csirkéket?
- Nem, rád várnak. - Oké.
- Fraga elvileg fel akart hívni. Igaz ez? - Igen.
Csak volt egy kis gond a telefonommal.
Beleejtettem a vécébe. Beázott, és nem akar kiszáradni.
- Majd felhívom. - Nyugi, beszéltem vele.
Csak egy plusz rendelés. Semmiség.
- Megnézem a csirkéket. - Jól van.
Valami baj van?
Minden rendben?
Igen.
Minden rendben?
Az apám a városban van.
Ne szórakozz!
Ez nagy dolog.
- Beszéltetek? - Nem.
- Miért nem? - Mert nem.
Mi a francot keres itt?
Nagyon fontos kérdést tettél fel.
- Ezt kellett volna megkérdezned tőle. - Ne szórakozz velem!
Ne szórakozz velem!
Most meg ki az?
Elég, Friday!
Ki az?
Julián.
Ki?
Julián Araya.
Friday, hallgass, a francba!
Miért?
Igen, nem tudom… Miért vagy itt?
Találkozni veletek.
Bocsáss meg, de nem…
Semmit sem értek.
Friday, elég!
Anya barátja! Maradj csendben!
Elég!
Utálja a férfiakat. Ha megérzi a szagukat, bekattan.
Friday a neve?
Igen, péntek volt, amikor tíz éve megtaláltuk Borisszal az úton.
Vak és teljesen bolond. Ott marad.
Helló?
- Szóval ezért ugat a kutya. - Milo, majdnem meztelen vagy.
- Most nem jó. Visszajövök később. - Nem.
Igen, tényleg nem jó, de nem a meztelen pasim miatt,
hanem mert 30 év után csak úgy bekopogsz.
A telefonról hallottál?
A francba már!
Kurva kutya.
Friday!
Kussolj!
Nem igaz, hogy nem jöhet anyához egy férfi anélkül, hogy megbolondulnál.
Fogd be!
Megmutatom, ki az őrült.
Elég!
Azt mondtam, elég!
Ez megfizethetetlen.
Reggel erre ébredni… Megfizethetetlen.
Csodálatos bolygót kaptunk, nem?
De.
De nem jártam más bolygókon, hogy összehasonlítsam, szóval…
- Mehetünk? - Menjünk!
Amit onnan fentről láthatnak…
Gyakran álmodom, hogy madár vagyok. Furcsa, de csodás érzés.
Álmodtál már arról, hogy repülsz?
Ezt már sokszor megkérdezted tőlem.
- Komolyan? - Sokszor.
Nem. Soha nem álmodtam, hogy repülök.
Talán ezért lettem pilóta.
Emlékszel az óriásos játékra Borisszal?
Persze.
Látod?
Ott van.
Igen, látod. Nagyon jó.
Csodás, nem?
Nézd! Gyere!
Gorda.
Emlékszel Gordára, ugye?
Persze, hogy felejthetném el?
- Hány éves volt? - Tizenhat éves koráig élt.
Egyik este elaludt, és nem ébredt fel.
Bölcs öreglány volt. A végén ízületi gyulladás kínozta.
De királynőként viselte a drágám.
Nem kétlem.
Most meg ott van az a férfigyűlölő szörny.
Miért jöttél, Julián?
Le akarom zárni ezt a fejezetet az életemben.
Nyitva maradt? Számomra már rég lezárult.
Számomra nem.
És Boris számára sem.
Kerül engem.
Úgy tűnik, mindkettőnknek van mit lezárni.
Olyan boldogok voltunk,
amikor együtt voltunk.
És a családoddal is boldog voltál.
Ma is bűntudatod van?
Ezért jöttél?
Bűntudatom van, mert rád hagytam a döntést.
Értem. Engedélyt kellett volna kérnem.
Nem. Arról beszélek, ami velem történt, amit én nem tettem meg.
Hagytam, hogy minden menjen a maga útján.
Mert azt gondoltam…
Nem is tudom, mit.
Nem tudom, mit.
Hogy idővel minden megoldódik magától.
Majdnem 30 év telt el.
Azt gondoltad, ha nem tudod,
hol vagyunk, akkor eltűnünk, és elfelejtesz minket.
Nem. Féltem.
Féltem, hogy hibázom, féltem, hogy mindent elveszítek.
És így nem láthattam felnőni a fiamat.
Mit gondol, mi történt? Mit mondtál neki?
Az igazságot.
Hogy mindig is volt egy másik családod, és velük akarsz élni.
Hogy gyáva voltam.
Nem mondtam olyat, hogy gyáva vagy, rohadék vagy seggfej.
Szerintem magától is rájött.
Hiba volt meglátogatni téged?
Velem akartál találkozni?
Vagy csak az kell, hogy elintézzem a találkozót?
És Andrea? Még él?
Igen, persze. Miért kérdezed?
Nem tudom. Mindig volt valami baja.
A petefészke, az asztmája, a pajzsmirigye.
Azt hittem, nem húzza sokáig.
De örülök, hogy még velünk van.
És te?
Gondolom, már nem repülsz.
Nem, hat éve nyugdíjba mentem.
Az utolsó repülésem 2019. december 25-én volt.
Nem tudom, miért,
de úgy érzem,
hogy ha nem is minden gépről,
de majdnem mindről leszálltál.
Nem?
Ma járt itt Julián Araya.
Az apád neve nem Julián?
Mikor jött?
Fél hétkor, amikor hazajöttem Bebétől. Kint várt egy kék autóban.
- Figyelsz? - Igen.
A látogatóközpontba is eljött.
Alig 28 év után. Remek fickó, mi?
Jó reggelt! Nagyon várom a túrát.
Jó reggelt! Összegyűlhetnénk?
- Üdvözlök mindenkit! - Jó reggelt!
Boris vagyok, én leszek a túra vezetője és a kapitány.
- Hogy állunk? - Csak két embert várunk.
Az első reggeli csoport a kedvencem,
mert ők kelnek korán.
Gondolom, mindenki készen áll az adrenalinlöketre, igaz?
Ha nem, akkor is meglesz.
Lucas és Bautista?
Csövike! Ne haragudjatok, elaludtunk.
Igen, azt látom. „Csövike”!
Beszállás, mindjárt felébredtek. Indulás!
KALANDTÚRÁK
MARIELA IGUAZÚ NEMZETI PARK
Oké, készüljünk fel a zuhanyra!
Mindenkit, aki áll, megkérek, hogy üljön le és kapaszkodjon.
Mostantól senki sem állhat fel, rendben?
Tegyék el a telefonokat, kamerákat, pénztárcákat!
Mindent tegyenek a kiosztott zsákokba, és nem lesz gond.
Rendben, menjünk!
A rohadt életbe!
Bocsánat, hogy szó nélkül jelentkeztem.
Nem szoktam ilyet csinálni, de beszélnünk kell.
- Nincs miről. - Szerintem van.
Kirakhattál volna a túráról, de nem tetted.
Miért jöttél?
Hogy lássalak.
Munka után meghívhatlak valamire?
Menj szépen haza!
Új falikart kell venned.
Mióta villog?
Nem tudom, de megvan, hogy az ember a szokásai rabja, ugye?
A rossz szokásoké, mi?
Meg akarod javítani? Rajta!
Beszélhetünk róla?
Mondom, beszélhetünk róla?
Attól függ.
Attól függ?
Akkor téma lezárva.
Ezen nem fogunk összeveszni. Jól megvagyunk, nem?
- Eljött a túrára. - Ne!
- Nem mondtad.
Hát, ez hihetetlen!
Bírom a fickót.
És?
És semmi.
- Egy vendég, mint bárki. - Hogyhogy semmi?
Az apád nem bárki.
Beszéltetek?
Nem. Próbálkozott, de nem.
Alba, ez a srác igazi kretén.
Miért sértegetsz, te seggfej?
Boris!
Azt mondod, nem érdekel, miért akar beszélni veled?
- Nem. - Hazudsz.
Kizárt, hogy nem érdekel.
Kizárt. Az apád. Ezért jött ide.
Hogy mondhatod, hogy nem érdekel? Talán rohadék volt,
szemét, szar alak, mondj rá, amit akarsz!
De attól még az apád.
Világos? És az élet egyáltalán nem könnyű.
Nagyon nehéz.
- Ugyan már! - Ez mindent igazol?
Igaz? Bárkit és bármit tönkretehetsz,
mert az élet nehéz, és ennyi.
Nagyon dühös vagy az apádra, de igen.
Fogalmad sincs, mennyire felidegesítesz ezzel.
- Azzal, hogy igazat mondok? - Azzal, ahogy mondod, seggfej!
Bölcs lettél, mi?
Megvénültél, és azt hordhatsz össze, amit csak akarsz. Így van?
Menj a francba, seggfej!
Az élet nem olyan egyszerű, faszfej.
Nem ajándék. Tökösnek kell lenned.
Az élet hatalmas lehetőséget ad neked ezzel.
Remélem, felfogod.
Beszélj vele!
- Tényleg? - Igen, szüksége van rád.
Jó. Hívj, ha kell valami!
Mit keres itt anyám?
- Mit keresel itt? Mi a baj? - Semmi.
A pasim elment, gondoltam, berúgok a gyerekekkel.
Paprikás vodka. A pikáns beszélgetésekhez.
Nálad is járt?
Megkért, hogy győzz meg, igaz?
Fontos, hogy beszéljetek. Édesem, tényleg beszélned kell vele.
A St. George-ban lakik.
A St. George-ban… A rohadék!
- Várj, én is jövök! - Nem.
- Leti, nincs magánál. - Nem.
Nem.
Neked hiába beszél az ember?
Azt mondtam, menj haza, erre elmész anyához?
Jól figyelj! Nem létezel, se neki, se nekem,
már sok éve.
Egyáltalán mit keresel itt?
Kirúgtak, és nincs hova menned, most, hogy öreg lettél, te szemétláda?
Mindent elrontottam.
Szörnyen viselkedtem, és bocsánatot kérek.
De még ha gyűlölsz is és leköpsz, akkor is a fiam vagy,
és jogom van bocsánatot kérni a szemedbe nézve.
Hé, állj!
- Mit csinál? Hé! Állj! - Elég! Ne bántsa!
Hívd a rendőrséget! Gyerünk!
- Jól vagy? - Ki szólt?
A szállodában mondták, hogy itt vagy.
Biztos jól vagy?
- Aha. - Mi vagy te? Vadember?
Beszélned kellett volna vele. Beszélni.
- Nem tudod, hogy kell? - Leti!
- Mit mondtak az orvosok? - Nem tudom. Vizsgálják.
Csak hogy tudd, a hotel feljelentett.
Vádat emelnek ellened apagyilkosságért.
Elég! Nem ölte meg.
Azt még nem tudjuk.
- Oké, nyugodj meg! - Te nyugodj meg!
Ki erőszakoskodott?
Ki verte össze az apját?
- Te. Nem én, te. - Julián Araya családja?
- Mi vagyunk. - A felesége?
Nem.
Én hoztam be, a fia vagyok.
És a támadó. És az én fiam is.
A sértettel közös gyerekünk, 35 éve született.
- Hogy van, doktor úr? - Rosszul.
De az állapotához képest stabil.
Zúzódás van az arcán, és eltört egy bordája.
Bolond vagy.
Altatásban tartjuk.
Beszélni szeretnék a kezelőorvosával, amilyen hamar csak lehet.
A kezelőorvosával?
Onkológiai kezelés alatt áll.
Ezt mondta volna el, ha nem esel neki.
A szerencsétlen.
Rég nem beszélt az apjával, ezért nem tudta.
- Ilyen az élet. - Igen.
Jó reggelt! Hogy érzi magát?
Jól.
Napi egy fájdalomcsillapítót kap, jó? Egytől tízig milyen erős a fájdalom?
Ötös.
- Elaludtam. - Mióta vagy itt?
- Egy ideje. - Egész éjjel itt volt.
Tényleg nem tudom, hogy kérjek bocsánatot.
Nem tudom, miért tette.
Dehogynem.
Az orvos azonnal megnézi, amint beér. Mindjárt hozzák a reggelit.
Kérhetek egy dupla eszpresszót?
Étkezés csak a pácienseknek jár, asszonyom.
Értem.
Elnézést!
Csak egy kávét kértem, nem komplett reggelit, te ribanc.
Kaphatsz a teámból, ha kérsz.
Nem, semmi gond. Majd iszom később. Semmi baj.
Jaj!
Szörnyen nézhetek ki.
Köszönöm, hogy maradtál.
Ez a legkevesebb.
A történtek után nem hagyhattalak csak úgy itt.
Tegnap este arra gondoltam, ha nem állítják le, most nem beszélünk.
Hol van most?
A rendőrségen. Letartóztatták.
Miért? Ki jelentette fel?
A szálloda személyzete.
Hatalmas botrány volt.
Életed végéig ingyen kapsz szobát náluk.
Nem fog sok pénzükbe kerülni.
Bocsáss meg, nem akartam…
Nem gondoltam bele, mit mondok.
Ne haragudj…
Legalább a kórházba behozott.
Nem emlékszel.
Persze hogy nem. Ki voltál ütve, szegénykém.
Bár néha úgy viselkedik, mint egy állat,
aranyszíve van.
Kedves és jó ember.
- Szia! - Szia…
- Hogy nézel ki! - Nem, jól vagyok, nyugodj meg!
- Szia, apa! - Szia!
Miért vert meg így? Ez egy állat.
A megsebzett állat néha agresszív lehet.
Szia, Leticia!
Szia, Andrea!
Luciana vagyok.
Lula.
Örülök.
- Ki értesített? A rendőrség? A hotel? - Én.
Ez komoly dolog. A családod. Tudniuk kellett.
A telefonodat használtam. Megbízol az emberekben. Nincs zárolva.
Megnéztem a kedvenceket, és az első név
Andrea volt.
Nos,
jó kezekben hagylak.
Ha szükség van valamire, hívjatok!
Köszönjük.
- Szia! - Szia!
Hűha!
Ez a magáé.
Helló, Boris!
Andrea vagyok, Julián felesége.
A hotel visszavonta a feljelentést.
Julián kérésére.
Megyek a kocsiért. Hol vagy?
Bebénél.
Rendben.
- Hamarosan ott leszek. - Jól vagy?
Igen, minden rendben.
- Szuper. Itt várlak. - Oké, szia!
Feleség, barátnő vagy csak egy barát?
Barátnő.
Világít a benzinszintjelző.
Igen.
A sok év alatt, amíg nem látogatott meg, láttam rajta a nyugtalanságot.
Mintha befejezetlen ügye lenne.
Nem beszélt róla, de észrevettem rajta.
A nők megéreznek dolgokat.
És néha nagyon buták.
Mikor tudtad meg?
Sejtettem egy ideje, hogy viszonya van az anyáddal,
és akkor lett biztos, amikor nem repült többet Saltába.
Évekig vitte a járatot, és a világért sem mondott volna le róla.
Aztán ez változott,
és ő is megváltozott.
Egy este, amikor lefeküdni készültünk,
remegni kezdett,
és arra kért, hogy öleljem át. Szorosan megöleltem.
Sírt, mint egy gyerek.
Mindent elmesélt.
A kapcsolatot az anyáddal, hogy nyolc éve tartott,
és hogy szakítottak.
Rólam nem beszélt?
Gyanítottam.
Megtudni néhány hónapja tudtam meg,
amikor kiderült, hogy Julián rákja gyógyíthatatlan.
Nagyon dühös voltam.
Van egy harmincas fia, és mindent eltitkolt.
Persze.
A viszony megbocsátható, de a gyerek nem. Így van, nem?
Nem.
Nem tudom.
De ez már nem rólam szól.
Hanem róla és rólad.
ANYA
KIENGEDTEK MIÉRT NEM VESZED FEL?
- Jó napot! - Jó napot!
- Tele. - Benzin vagy dízel?
- Benzin. - Dízel.
Dízel.
Most biztos nehéz neked.
Vele éltem le az életem.
És előttem megy el.
Mellette maradok…
a legvégéig, minden lehetséges módon.
És például meggyőzöl, hogy bocsássak meg?
Nem.
Ezt senki sem kérheti tőled. Én sem.
Annyit tehetek,
hogy megkérlek, hallgasd meg, amit mondani akar.
Többet nem.
Ez talán neked is jó lehetőség lenne, nem?
Gondolom, sok mondanivalód van neki.
Ha engedélyezed magadnak, hogy beszélj vele,
jobb életed lesz. Hidd el!
Neki pedig jobb halála.
- Anya, én vagyok az! Nyisd ki! - Hagyd abba, Friday!
Nyisd már ki!
Mi a franc…
Mi a baj?
Semmi.
Három nem fogadott hívás és egy SMS, hogy rosszul vagy.
Két órát vártam.
Hétszer meghalhattam és feltámadhattam vagy reinkarnálódhattam volna.
Nyisd ki! Ne légy seggfej!
Felnőtt nő vagy, anya, kinyitnád?
Ne szórakozz már!
Elég már, Friday! A testvéred az, a kurva életbe!
Néha úgy elaltattatnám.
Szegény jószág. Nehéz élete volt.
Megint dohányzol?
Hat hónapja, mióta szakítottam Alexszel.
Nem Alexis volt a neve?
Alexis.
- Ölelj meg! - Istenem!
- Sok vagy. - Gyerünk!
Ne csináld már! Hányszor öleltelek meg 35 év alatt?
Rendben.
Jó az ölelésed.
Jól van.
Az apád nagyon jól ölelt át.
Amikor a karjában tartott, úgy éreztem, semmitől sem félek.
Biztonságban éreztem magam.
Nem akarom, hogy meghaljon.
Utálom, hogy haldoklik.
Nagyon szerettem, tudod?
És ő is engem.
És téged is.
PARTI KÓRHÁZ
Ki maga? Ide tilos a belépés.
A fia vagyok.
- Van engedélye? - Semmi gond.
Nem marad sokáig. Kérem!
Két perc, mert bajba kerülhetek.
Azt mondták, beteg vagy.
Igen.
Nagyon.
Akkor is eljöttél volna, ha nem…
haldokolsz?
Nem tudom.
Bocsáss meg, fiam!
Na mindegy, én…
Megyek.
Ha tudom, hogy beteg vagy, nem…
Megérdemlem.
Épp indultam.
- Mondd le a következőt! - Miért?
Mondd le!
Foglaltam jegyet és két transzfert.
Innen a reptérre, és a reptérről haza.
Igen?
Igen, feljöhet. Köszönöm.
Ki az?
- Boris. - Mit keres itt?
- Ne jöjjön fel? - Nem, semmi gond.
- Azt hittem… - Semmi baj.
- Segíts átülni a székre! - Jó.
- Szia! - Szia!
- Remélem, nem zavarok. - Nem, egyáltalán nem.
Gyere be!
Köszönöm.
- Szia! - Szia!
Anya azt mondta, hogy délután engednek ki,
de a kórházban azt mondták, hogy délben.
Elmentél a kórházba?
Igen, hátha szükséged van fuvarra vagy ilyesmire. Igen.
Hogy érzed magad?
Sokkal jobban, hála az égnek.
Rendelhetünk a szobaszerviztől. A kávé nem rossz.
Ülj le!
Köszönöm. Nem, nem kérek.
Hamarosan vissza kell mennem. Ötkor van egy túrám.
A dolgaid rendben mennek?
Igen.
Igen, minden rendben.
És tudod már, mikor mész vissza Buenos Airesbe?
Holnap.
- Van programod ma estére? - Nincs.
- Ha gondolod, elmehetnénk vacsorázni. - Jó.
Iszunk egy kis bort,
és beszélgetünk.
- Ihatsz? - Morfiumot kapok…
Oké.
Elmenjünk valahova? Vagy rendelhetünk valamit ide,
vagy hozhatok is valamit.
- Nem, menjünk! - Igen?
Menjünk, igen.
Nyolckor jó?
Nyolcra kicsípem magam, és itt várlak.
- Akkor este találkozunk. - Rendben.
Zakót veszel vagy dzsekit?
Dzsekit.
Mennyire jó!
Erre emlékszem régről.
Mire?
Mire emlékszel még?
Pár dologra, nem sokra.
- Minden rendben? - Igen, köszönjük.
És te?
Mire emlékszel?
Néhány dologra, nem sokra. Mint te.
Az anyukád nemrég eszembe juttatta az óriást.
Eszedbe jut néha az óriás?
Mindig, ha gyereket látok az apja nyakában.
Onnan fentről
lenyűgöző helyeket láttál.
Az Amazonast, Gibraltár szikláját.
- A kínai nagy fal volt a kedvencem. - A rodoszi kolosszust.
Ami már 2000 éve nincs meg, de te láttad.
Onnan fentről Argentínát is láttam a '94-es világbajnokságon.
Tényleg.
Aznap sírtam.
És még mindig emlékszem a nővérre,
aki elvitte drogtesztre Diegót.
Sue Carpenternek hívták.
Az a ribanc.
És emlékszem
a születésnapokra,
a karácsonyokra,
a szilveszterekre,
a gyereknapokra és apák napjára.
Bár ezt talán
csak képzelem.
Néha eljöhettél volna.
Nem, elköltöztetek Saltából.
Talán másfél évvel később.
Csak sokkal később tudtam meg, hogy hol vagytok.
Kerestelek a Facebookon.
Sosem használtam.
De az Instagramot igen.
Végre láthattalak.
Megdöbbentő volt. Megrázott.
Az utolsó emlékemben hétéves voltál,
és akkor megláttam egy 23 éves srácot.
- Kérsz még? - Nem, kösz.
Tudod,
a gimnázium végén Brazíliába mentünk érettségi kirándulásra.
A reptéren voltunk, a riói járatra vártunk.
Azt hittem, láttalak egy pilótával.
- Tényleg? - Igen.
Szóval… követtelek egy darabig.
És amikor már majdnem beszálltál, odakiáltottam: „Julián Araya!”
Megfordultál.
Tényleg te voltál.
Körülnéztél, de nem láttál.
De miért nem jöttél oda köszönni?
- Köszöntél volna? - Persze.
Hatalmas ölelést kaptál volna.
Hát, én inkább elbújtam.
Megijedtem.
Az anyukád csodás flant készített.
Még mindig készíti?
Hála az égnek nem.
Nagyon finom volt.
Viccelsz? Borzalmas volt.
Pocsék szakács. Nem szeret főzni.
Nem, hihetetlen, mennyire kerüli a konyhát.
Tudod, mit mondott, ha éhes voltam?
Nem.
„Majd elmúlik.”
Ne!
- Pocsék szakács és rossz anya. - Igazi ribanc.
Kíváncsi vagyok, hogy láttad, ami akkor történt.
Nem számít, hogy láttam.
Csak az számít, mi van most.
- És mi van most? - Ez.
Fejtsd ki!
- Idegesítő vagy. - Te meg zárkózott.
Mi „ez”, ami most van?
Egy apa és a fia,
akik 28 év után újra beszélgetnek egy zajos étteremben.
Ez az, ami van.
Semmi több?
A haldoklásod nem változtat rajta.
Jogos.
Nagyon őszinte vagy.
Hazudhattál volna, de nem tetted.
Nem sajnálatból vagyok itt.
Itt akarok lenni.
Csak hogy tudd, rendben?
Huszonegy év ezzel a lánnyal, és a láng még nem aludt ki.
Még mindig rohadt nagy tüzeket gyújtunk, igaz, kicsim?
Iszunk még valamit, vagy visszavigyelek?
Tőlem lehet bármi.
Biztos? Mintha már nehezen mennél.
Folytassuk!
Rendben.
Köszönöm.
Mióta vagy együtt Mechuval?
Másfél éve.
Szerelmes vagy belé?
Jól megvagyunk.
Mit szólnál, ha azt mondanám, Leticia volt életem szerelme?
Azt, hogy nagy hülye voltál.
- Ez igaz. - Igen.
Megbántad valaha?
Ezt az egészet?
Nem, soha. Egyszer sem.
Nem.
Viszont abba kellett hagynom.
Nem volt tisztességes.
Szörnyű volt veletek lenni,
és mindig arra gondolni, talán ez az utolsó alkalom.
Aztán visszamenni Buenos Airesbe folytatni a másik életem,
mintha mi sem történt volna.
Sok álmatlan éjszakám volt. Feküdtem az ágyban,
azon gondolkodva,
mit kellene tennem.
Soha nem szerettem úgy Andreát, mint az anyádat.
De a kapcsolatunk mindig biztos volt.
Feltétel nélküli.
Néztem, ahogy mellettem alszik,
nyugodtan, nem törődve semmivel.
Bementem a lányok szobájába.
Elnéztem őket.
Szemétládának éreztem magam.
Nem hagyhattam magukra őket.
Seggfej vagy.
- Ne, várj! - Engedj el!
Hadd fejezzem be! Szerinted miért jöttem?
Hogy anyával megbocsássuk minden szarságodat, mielőtt meghalsz.
Ezért vagy itt.
Szemétláda.
Boris!
- Ne menj el! Hallgass meg! - Sosem hagyod abba, mi?
Nem érted? Leticia, Andrea, a lányaid, folyton erről beszélsz.
És én?
Velem mi van, te rohadék?
Az anyám kihajított, mert megunta a várakozást.
Én nem. Baszódj meg!
Sokáig vártam, mire rájöttem, hogy nem jössz vissza.
És ne mondd, hogy most itt vagy, mert esküszöm, most tényleg szétverlek.
Önző rohadék vagy. Mind a ketten, te meg a bolond anyám.
Mindig is tudta, hogy nem hagyod el a családod miattunk,
de amikor teherbe esett, mégis megtartott.
Mert a szerelmet egy gyerekkel kell megpecsételni. Igen.
Ráadásul mindenki csodálta.
„Micsoda asszony!
Milyen bátor! Egyedül neveli fel a gyerekét.”
Az a ribanc egy erős nő volt, mi?
Egyikőtök sem gondolt rám. Soha.
Nézz meg jól,
mert engem kaptál életed szerelmétől, seggfej.
Most jössz ide, mikor már csak tíz perced van hátra?
Hogy azt mondjam, minden rendben?
Hát nincs rendben, Araya.
Lehetetlen rendbe hozni.
Hagyjál!
Igazad van, senki sem gondolt rád.
Mindketten felelőtlenek voltunk. Én persze jobban, mint az anyád.
Letagadtalak a feleségem és a lányaim előtt, magamat védve.
Borzalmasan önző módon viselkedtem.
Önző módon próbáltam mindkét családhoz tartozni,
bár tudtam, hogy lehetetlen, és önzés volt bocsánatot kérni,
hiszen pontosan tudtam, hogy már túl késő.
Csak egy perverz rohadék, nem is tudom, egy pszichopata…
próbálná szándékosan tönkretenni a gyereke életét.
És esküszöm…
hogy egyik sem vagyok.
Kérek még egy whiskyt!
Legyen kettő.
Már jobb?
- Hotel vagy kórház? - Ne!
- A hotelt vagy a kórházat? - Kórház.
- Akkor a kórház. - Nem!
- Ne a kórházba! - Oké.
Jó, a hotelbe. Félreértettem. Bocsánat.
Menjünk!
Ez egyre rosszabb lesz.
Méltósággal kell meghalnom.
Méltó halállal.
Csak téged kérhetlek meg, hogy segíts.
A lányaim sosem tennék meg,
a feleségem meg végképp nem.
Szándékosan provokáltál?
- Mikor? - Ne játszd a hülyét!
Azt akartad, hogy agyonverjelek?
Most mondtam, hogy a méltóságteljes halálról van szó.
- Nevetséges, amit mondasz. - De logikus megkérni, hogy öljelek meg?
Nem elég, hogy elhagytál, még gyilkos is legyek?
Öngyilkosságba segítés lenne.
Nem kivégzés.
Nem vagy semmi.
Elhagysz és visszajössz, amikor akarod.
Meghalsz, amikor akarod.
Jogom van eldönteni, hogyan és mikor halok meg.
Bocsáss meg! Sajnálom.
Túl…
túl sokat kérek.
Nem gondolkodom tisztán a sok gyógyszer miatt.
Bocsáss meg! Komolyan.
Vigyél vissza a hotelbe!
Hát, köszönöm a ma estét.
Nem tudom, minek tartsam ezt,
kisebb csodának
vagy kisebb tragédiának…
de ezért jöttem ide.
Köszönöm.
Nagyon büszke vagyok arra, hogy a fiam vagy.
Nem kell. Megoldom.
Jól vagyok.
Nem, gyere!
Gyere!
Nyugodj meg!
Az apádnak már csak egy fontos dolga maradt. Meghalni.
Tudja, hogy kell?
Nem tudom. Nem mondta.
Fél?
- Gondolom, igen. Nem tudom. - Szerinted?
Nem tudom. Passz.
Csak találgatni tudok. Nem ismerem annyira.
A megfelelő főzet tökéletes lehetőséget ad a kilépésre.
Gondolkodtál már a témán, mi?
Aha.
Bebe!
Öt üveggel készítettem belőle.
Négynek
annyi.
Megromlottak vagy eltörtek.
Egy maradt.
- Kéred? - Nem.
Nem. Köszönöm, de nem. Ráadásul már késő. Elutazott.
Ki utazott el?
Az apám. Buenos Airesbe.
Apád még él Buenos Airesben?
Igen.
Nem halt meg?
Akkor ne gyötörd magad!
Az apád még él.
Ez azt jelenti, hogy még van időd segíteni neki meghalni,
ahogy kérte.
KÁLIUM
- Mi van már megint? - Az apád.
Még nem halt meg, ne ijedj meg! Még itt van.
Most a városban van, vagy még él?
Nem értem, mit akarsz.
Itt van, Iguazúban. Nem utazott el.
Visszakerült a kórházba, és igen, még köztünk van.
De már nem sokáig.
Rendben.
Megyek.
- Helló! - Helló!
Most tudtam meg.
Igen. Julián reggelre rosszul lett.
Beszéltünk a Buenos Aires-i és az itteni orvossal,
és szerintük a legjobb, ha pár napot a kórházban tölt,
hogy visszanyerje az erejét.
Ő Lula, a legidősebb lányom.
Szia! Végre találkozunk.
Igen.
Örült a közös estének. Jót tett neki.
Még nem tudjátok, hány napig maradtok?
Nem. Gondolom, két-három napig.
Én viszont elutazom.
A férjem Mexikóba megy munkaügyben, és van két gyerekünk.
Bemész hozzá?
Nagyon örülne, ha újra láthatna.
Rendben.
Kikísérem Lulát, és szerzek egy kis vizet.
Talán beszélgethetnénk valamikor egyet.
- Témából nem lenne hiány. - Nem, az biztos, hogy nem.
Szia, Boris!
- Jó utat! - Köszönöm.
Siess!
Mindjárt vége a látogatási időnek.
Bejöhetek?
Mi történt?
Nem engedték fel a gépre a pilótát?
A pilóta nem igazán alkalmas a repülésre.
Nem bírod a piát.
Anyád most ment el.
Igen, összefutottunk.
Az összes nő egyszerre?
Minden rendben?
Nem sok maradt belőlem, amiért harcolhatnának.
Figyelj!
Vigyázz rá!
Kicsim, megyek.
Később találkozunk?
Lehet. Meglátjuk.
Jó, rendben. Szeretlek.
Szia!
Mit keresel itt?
Unatkoztam, gondoltam, beugrom egy kicsit.
És te? Meg akarsz szökni?
Nem, csak…
ült ott egy madár.
- Egy madár? - Igen.
De zárva van az ablak.
Jól vagy?
Nem.
Mi lenne, ha ledőlnél?
Pisilnem kell.
Nem megy.
Napról napra egyre kevesebb dolog működik.
Nyugi! Ha agyalsz rajta, csak még kevésbé megy.
Látod?
Ez az! Ezt a sugarat nézd!
Szerinted van valami a túloldalon?
Milyen túloldalon?
Az élet túloldalán.
Hát…
Nem tudom.
Még nagyon fiatal vagy.
Ezeken később kezd el gondolkodni az ember.
Vagy ha halálos beteg, mint én.
Meg fogsz lepődni.
Régóta gondolkodom ezen.
Amikor meghalt a nagyapám, Juan, emlékszem, hogy nem tudtam…
Képtelen voltam felfogni, hogy nincs itt többé.
Nem tudom elképzelni, hogy a tudatunk,
az érzések, minden, amit látunk, hallunk, hogy az egészet kikapcsolják, és annyi.
Hogy? Minden elsötétül?
Azonnali üresség? Semmi?
És az alvás? Az nem ilyen?
Igen és nem.
Mert álmodunk is.
Nem.
Szerintem nem halunk meg teljesen.
A test persze igen, de…
az energia, a tudat továbbra is itt lebeg valahol.
Valamiféle
anyagtalan állapotban.
A francba!
Hallottad ezt? Anyagtalanság?
- Költő vagyok. - Filozófus.
Nem rossz egy idegenvezetőtől, aki a Pokol torkába visz.
Mit gondolsz, Araya?
Szóval szerinted ez az egész folytatódik?
Szeretném ezt hinni, de nem tudom.
Hát, hamarosan megtudom.
Ha van valami odaát,
szólj, hogy ne legyek felkészületlen, mint te,
ha eljön az időm.
De ne vidd túlzásba!
Semmi őrültség! Az ilyesmi rohadtul megijeszt.
- Komolyan. - Diszkrét leszek.
Megígérem.
Kiszáradt a szám.
Figyelj!
Ami a tegnap esti kérésedet illeti,
hogy segítsek…
- Igen? - Komolyan gondoltad?
Vagy csak hirtelen, őrült ötlet volt?
Nem volt hirtelen ötlet. Komolyan gondoltam.
Tudom, mi vár rám.
Napokig tartó haldoklás,
kínok között,
telenyomva gyógyszerekkel,
amiktől nem leszek magamnál,
és úgy halok meg, hogy nem is vagyok tudatában,
egy hideg intenzív osztályon,
idegenek között.
Szar ügy.
Nem akarom ezt a véget. Jobbat érdemlek.
És a feleséged, a lányaid? Mit szólnak majd?
Meg fognak lepődni. Nem számítanak rá.
Bár már utaltam rá.
De idővel rájönnek majd,
hogy nincs értelme kitolni az elkerülhetetlent
néhány héttel.
És nekik is jobb lesz így.
Megkímélem őket
a vég nélküli, borzalmas szenvedéstől.
Van egy jó barátom.
Annyi idős, mint te.
Készített egy főzetet.
Elég durva.
Hogy segítsen, ha eljön az idő. Eddig érted?
Mi van benne?
Gombák és gyógynövények keveréke, saját termesztés.
Olyasmi, mint a sámánok főzetei, csak erősebb, intenzívebb.
Elvileg megkönnyíti az indulást.
És…
olyan utazás, amiből nincs visszatérés.
Igen.
- Igen, mi? - Igen, tetszik.
Mi a baj?
Nem azért mondtad el, hogy megtegyem?
Azt hitted, nemet mondok.
Igen.
Nem ismersz.
Nem, tényleg nem ismerlek.
Igen.
Mikor akarod megtenni?
- Most. - Most?
Mert holnap vagy holnapután visszamehetek Buenos Airesbe.
Szóval vagy ma este,
vagy talán soha.
Megbántad?
Ugye érted, hogy ez sok nekem?
Igen, persze, tudom.
Nem, ne itt!
Akkor hol?
Itt megvan a veszély, hogy rájönnek, és megmentenek. Az szörnyű lenne.
- Vigyél el valahova! - Valahova?
Nem, börtönbe kerülök.
- Miért? - Miért? Nem könnyű észrevétlenül lelépni.
Ilyen későn nincs sok mozgás.
El tudsz futni, ha meglátnak?
Nem.
Holnap talán már nem leszel itt, de én igen. Nem vonhatnak felelősségre.
Megvádolnának apagyilkossági kísérlettel. Igazad van. Ezt nem tehetem veled.
Hagyok búcsúlevelet.
Megírom, hogy az én döntésem volt.
Ezt a bíróság is elfogadja.
Van egy hely, odamegyek, ha egyedül akarok lenni. Elvihetlek oda.
Odaviszel.
Odaadod a főzetet.
És elmész.
- Gyerünk! - Igen.
Ez az.
- Mehet? - Igen.
- Rendben. - Minden oké?
- Igen. - Nem láthatnak meg!
Ne hagyjuk nyitva?
Hogy tudják, hogy szöktem meg.
Igen. Menjünk!
Jól van, menjünk!
Arra.
DRÁGA ANDREA, LULA ÉS HELE
Andrea, életem társa.
Drága lányaim.
Úgy döntöttem, korán távozom, méltósággal.
Sajnálom, hogy ilyen hirtelen döntöttem,
de így kell megtennem az utolsó utamat.
Ott lakik a barátom.
Köszönd meg a nevemben!
Jó lett volna találkozni vele.
Lehet, hogy gyorsan meglesz, mert elég szar állapotban van.
Bocsánat.
Már nincs sok időm hátra.
És már nem vár rám más, csak gyötrelem és szenvedés.
Már minden ügyemet lezártam.
Tiszta tudattal, békében megyek el.
Továbbra is a papamadár leszek.
A nagypapa, aki a felhők között utazik.
Köszönöm az együtt leélt életet.
Köszönöm a szeretetet,
a törődést
és a megértést.
Itt van?
Beljebb. Ez a park egyik nem látogatható része.
És ahogy mindig mondtam nektek, valahányszor elutaztam…
Édeseim,
a viszontlátásig!
Nem, nem bírom.
Nem erős. Szívj egy kicsit! Megnyugtat.
Beparázok tőle. Tapasztalatból mondom.
Nem lesz baj. Itt vagyok. Szívj bele!
Megkaphatom?
Néha megnyugtat a gondolat…
hogy amikor lehunyom a szemem, nem én leszek az egyetlen.
Hogy ezrek mennek el akkor, amikor én.
Kísérj oda, aztán menj!
Menj!
Menned kell.
A feliratot fordította: Vass András