Downloaded from YTS.BZ
Official YIFY movies site: YTS.BZ
Husk at dette er nå
og nå og nå...
45 000 fvt. Slutten av neandertaltiden
Kanskje om jeg bare...
- Vent. Hvordan er det? - Jeg klarer bare ikke...
- Er det bedre? Nei? - Ikke egentlig.
- Det vil ikke... - Nei.
- Beklager. Du bør stanse. - Bør jeg...
Stipendiat i antropologi
Beklager... Tankene mine er andre steder.
...fra statistikkavdelingen?
2025 evt.
Tja, vi bør sikkert bare legge oss til å sove her.
For vi er ganske fulle og...
Jeg syns at du bør dra hjem.
Ok.
Bare... Vi behøver ikke å gjøre noe i kveld.
- Jeg vet det. - Ja.
Vi kan prøve igjen en annen gang.
Det passer ikke inn i fremtidsplanene mine.
- Jeg er her for å jobbe, så... - Ja, jeg også.
- Vi ses sikkert. - Av eller på?
- Lyset. - På. Jeg skal jobbe, så på.
Levetidsforlenget pilot
- God morgen, Coakley. - God morgen, ROSCO.
KI-kopilot
2417 evt.
- Hvordan har du det i dag? - Bra. Hvordan har du sovet?
Bra.
- Hva drev du med i natt? - Ingenting. Jeg bare tenkte.
Kult.
- Legg frem noen tall, kompis, ok? - Noe spesielt?
Er vi fremme ennå?
La meg se, det har allerede gått 210 år.
Vi bør komme frem til Kepler-16b om 126 år.
Det blir vel fint.
Greg Statistikkavdeling Tekstmelding
Det er bare deg og meg, kompis.
Ok, da starter vi. Når jeg ser på venstre håndflate...
Jeg er ikke sikker på hva vi har her.
Holder han på noe?
Mamma
Jeg jobber bare.
Ja. Det er fint.
Alt er veldig nytt, men de virker hyggelige.
Helvete. Hva? Nei.
Det er bare meg. Det er hele poenget.
Det er meg som tar ut og sekvenserer mtDNA,
ser etter introgresjon og fastslår alderen.
Forskningen min er store greier. Jeg kan kanskje publisere en artikkel.
Jeg vet ikke ennå. Det er derfor det er spennende.
Vi kan leve lenger. Vi kan helbrede kreft.
Vi kan finne ut hvor vi kommer fra.
Princeton er bare så vidt i New Jersey. Hør her, mamma, jeg må gå.
Ok, glad i deg.
Er du like bakfull som meg? Vi er vel gamle nå?
Vet ikke! Drikker fortsatt.
Helvete.
Hei, ROSCO?
- Ja? - Hva er det til lunsj?
TIKKA MASALA SKRIVES UT...
- Kollisjonsdeselerasjon? - Jevn på 10,5 meter per kvadratsekund.
Jeg overvåker fortsatt alle systemer.
- Ikke bekymre deg for det. - Jeg vet det. Jeg må bare ha noe å gjøre.
Jeg er bekymret for deg.
- Er det hva du tenker på hele natten? - Jeg tenker på mange ting.
- Får du ikke nok vann? - Jeg kan teste jorden om du vil.
- Nei, den føles fuktig nok. - Bare et øyeblikk.
- Målerne viser at jorden er fuktig nok. - Takk.
ELIKSIR
Jeg sjekket O2-nivåene, og de er litt lave.
Kan du se på palmene i drivhuset?
- Hvor lave? - Det er en minimal forskjell.
- Men du bør sjekke om plantene er sunne. - Hvor minimal?
Hva er forskjellen du la merke til i oksygen?
Rett under 1 %. Minimal, men oksygenet fra plantene burde vært stabilt.
Ok.
Jøss. Disse ser ikke særlig sunne ut for meg.
- Hva er galt med dem? - Jeg vet ikke. De er syke.
Jeg vet ikke om det er bakterier, sopp eller hva, men...
vi må desinfisere drivhuset.
Jeg skal ta prøver fra de syke plantene så vi kan finne kontaminanten.
- Det burde ikke være noen. - Vel, det er det.
Hvordan har fyren din det?
Ganske bra. Jeg blir fortsatt kjent med ham.
Å, en ny romanse?
Liker du ham?
Han er litt eldre (45 000 år omtrent), så vi tar det ganske rolig.
Er han det manglende mellomleddet?
Uttrykket er galt, det fins ikke bare ett mellomledd...
Det kan ikke bare finnes ett mellomledd. Det er mer komplisert enn det.
Det genetiske mangfoldet rundt 45 000 fvt. gjør det...
Ha, kanskje. Det er komplisert. Hvor mye antropologi kan du?
Mellom null og veldig lite.
Mamma? Kan du høre meg? Nei, beklager, jeg hører deg ikke.
Vent, jeg skal bare gå ut. Kan du høre meg? Hallo?
Beklager, det er en dårlig forbindelse. Kan du høre meg?
Ja, beklager, jeg var i kjelleren. Alt er... Ja da.
Du har ringt to ganger. Hva er det?
Hva betyr det?
Ok, men hvorfor har du ikke... Det spiller ingen rolle. Hva sa legen?
Ok. Kan jeg bare få snakke med noen? Er du fortsatt der? For jeg kan...
Hei, ROSCO?
Du har nå mistet 4,5 % av den produktive palmemengden.
Kult. Jeg skulle til å be deg om å fortelle en historie eller en vits.
Unnskyld. Jeg trodde du ba om en statusoppdatering. Det var en tabbe.
- Absolutt ikke det jeg ville høre. - Nei, det gir mening.
Men takk.
Hvorfor gikk ikke solen på universitetet?
- Hvorfor? - Fordi den allerede har en million grader.
Du skalv et øyeblikk der. Det var litt sexy.
- Litt? - Veldig. Det var veldig sexy, mener jeg.
Jeg har aldri hatt en så intens... uten, ikke sant...
Unnskyld, bare... Er du ikke... Sier du at du aldri har fått orgasme?
- Nei, jeg sier ikke det. - Jeg trodde ikke det.
- Jeg må på badet. - Det er bra.
- Nei, jeg bare... - Ikke sant?
Jeg har aldri, fra... Glem det.
Jeg er veldig glad du sendte meldingen.
- Ja, jeg er også glad for det. - Jeg forventet virkelig ikke det.
Det er en tannbørste under vasken.
- Om du bryr deg om munnhygiene... - Nei, jeg må opp tidlig.
- Ja. Jeg også. - Jeg må ta et fly til Vancouver.
- Hva er i Vancouver? - Moren min.
- Jeg visste ikke at du var fra... - Canada. Ja. Ødelegger det alt?
Nei.
- Bare et besøk? - Det er ganske alvorlig. Så jeg vet ikke...
Det går bra. Jeg er bare et sexobjekt, så...
- Stemmer. - Akkurat.
Vi ses. Jeg tekster deg.
Vi har nå landet i Vancouver.
- Jeg føler meg maktesløs. - Fordi du er det.
Hva skal vi gjøre?
Hva om vi mister 30 % av palmebladene våre til dette?
- Da mislykkes oppdraget. - Hele greia?
Ja.
- Femten? - Da mislykkes oppdraget også.
Ok, ti?
- Mislykket. - Hva er en akseptabel feilmargin?
Seks prosent.
Jeg vet ikke hva som er så morsomt. Barnas liv er i fare.
- Det er en temmelig liten feilmargin der. - Det burde ikke eksistert en kontaminant.
Hva skal jeg si? De er syke.
Et lukket system åpner ikke for patogen utenfra.
- Hvor mye har vi mistet? - Fem prosent.
Ok, la oss jobbe med et antibiotikum, et antiviralt middel.
La oss finne ut hva dette er. Ok?
Gjør klar prøvene, så kan vi forhåpentligvis sekvensere DNA-et.
Den er grei.
SYKEPLEIEREN DIN ER CHERYL
Hva? Hei.
- Hei. - Vent, sov du?
Niks, det gjorde jeg ikke. Jeg lå og hvilte øynene, men sov ikke.
- Jeg glemte hvor sent det er der. - Nei da, jeg er lys våken.
- Du lyver. - Jeg lyver ikke. Se, jeg er lys våken.
- Klar til å prate. Bang. - Hei.
- Hei.
- Vil du se årboken min? - Jeg dør etter å se den.
Ok. Greit.
Ok, nå skal vi se.
- Debattklubben. - Jøss.
- Vent, hvor gammel er du her? - Andreklasse.
- Ja, du var sikkert flink. - Jeg var god.
- Jeg fikk ei jente til å gråte. - Ja. Selvsagt.
- Selvsagt gjorde du det. - Dette er rart.
Hva da?
Jeg har aldri hatt en gutt i senga mi her før.
Det er en ære å være her.
Hallo? Vent, det er noe galt med signalet.
Hallo?
- Kan du høre meg? - Hei.
- Ja. Kan du høre meg? - Nå?
- Ja da. Jeg må ned hit. - Hei.
- Hei.
Moren min holder på å dø.
De gjør det de kan, men det ser ikke lovende ut.
Claire, jeg... Så utrolig leit.
Det syns jeg også.
Du er sidelengs.
Det er du også.
Det må være fint ikke å kaste bort tiden på å bekymre seg for å dø.
Jeg tenker på døden av og til. Men jeg bekymrer meg ikke.
- Tenker du på døden? - Vanligvis ikke.
- Hvordan er det når du tenker? - Jeg vet ikke.
- Nevronene mine sender signaler. - Jeg skjønner det fra et mekanisk ståsted.
Men jeg er nysgjerrig på å høre... Hvordan er det?
Jeg vet ikke, ROSCO.
Skru av alle mindre viktige elektriske enheter så vi kan redusere O2-sløsingen.
- Det spiller ikke noen stor rolle. - Men lite grann?
- Selvsagt. Lite grann. - Greit.
Skru av alle. Mørket er greit.
Ok.
Beklager. Hvordan er det når du tenker?
Jeg tror at dere mennesker i ethvert gitt øyeblikk føler det som at
tankene deres er på ett sted.
Jeg har mange flere øyeblikk, mange flere steder. Gir det mening?
Ja.
Hva var det?
Jeg har et antiviralt middel som kan virke.
Jeg har fjernet en gjenstand som er ut til å være organisk,
men før vi tar MR vet vi ikke sikkert...
hva vi ser på.
Nei, mamma. Ikke si det, ok?
Vi skal bare takle dette. Nei. Mamma, hva om jeg kanskje...
Ok, jeg kommer på fredag. Ok? Fordi jeg vil det. Derfor.
Jeg må slutte i stipendiatstillingen min.
Jeg må ta meg av moren min,
og jeg skal møte instituttlederen om en time.
- Du vet det. - Om moren din, ja, men ikke...
Ja. Så farvel til arbeid som kunne endre karrieren min eller noe sånt.
Jeg må ta en dusj.
- Ja. Gå og dusj. - Ok.
ANTIVIRALT MIDDEL LYKTES IKKE
- Så... vi mister fortsatt palmer. - Ja.
- De antivirale midlene virker ikke. - Nei.
Jeg vet ærlig talt ikke...
Hva?
Hva om vi gir opp dette?
Bare hør på meg, ROSCO.
- Hva mener du? - Vi kan ikke redde disse palmene.
- De skaper oksygen som trengs for livet... - Ja da. Men disse ville dø.
De har en uforutsett parasitt vi ikke kan drepe.
Ikke ennå. Vi kan klare å skape en palmeart som er immun.
Vi vet at vi vil drepe viruset om vi dreper verten.
- Ikke sant? - Jo.
- Så hvorfor ikke drepe verten? - Jeg forstår ikke.
Vi dreper palmene.
Vi kvitter oss med palmene og kaster ut jorden,
og vi venter én dag, én uke. Hvor lenge kan vi overleve uten nytt oksygen?
- Det avhenger av pulsen din. - Ok, men du skjønner hva jeg sier?
Hvorfor redde disse plantene? Vi kan drepe dem og viruset, og plante nye.
Om vi dreper alle, vil det være for lite oksygen i to år mens de nye vokser.
Og det vil ta hele reisen for å nå korrekte O2-nivåer for barna.
Ok. Hva er de fem viktigste bruksområdene for oksygen på skipet?
- Å holde liv i deg og fostrene. - Hva mer?
De andre bruksområdene er minimale. Dere er de organiske systemene.
Dere bruker 98 % av oksygenet.
Da vil ikke de organiske systemene klare seg.
Men både du og barna er avgjørende for oppdraget.
- Hva om vi fjerner ett? - Hvilket?
Jeg bruker mest oksygen. Hva om jeg tar livet av meg,
og du og skipet fortsetter videre?
Når du kommer til Kepler, kan det meste av arbeidet automatiseres.
Du kan styre dronene og inkubere stamcellene
og oppdra ungene og ta deg av alt sammen. Ville det fungere?
- Jeg er ikke utstyrt for... Nei. - Er du sikker?
Jeg må gå gjennom alle protokoller for resten av oppdraget, men...
På den andre siden...
Om vi finner en måte å skape mer oksygen på? Et reservedrivhus?
- Kunne det fungere? - Jeg vet ikke.
Vi har ikke plass uten å miste et avgjørende system,
men jeg kan beregne det for sikkerhets skyld.
Ok.
Beklager at jeg ikke vekket deg. Jeg hater å si ha det. Jeg ringer når jeg lander.
Jeg har funnet ut hvor vi kan sette et andre drivhus.
I datamaskinområdet.
Gjør om prosessorenheten min til planter, bruk algene om bord.
- Men... - Det er et perfekt sted.
Det vil mate oksygenet rett inn i overlevelsessystemet.
- Ja, men du vil bli ødelagt for alltid. - Ja.
- Plager det deg ikke? - Nei.
Den beste bruken av meg er at du overlever og kommer til planeten.
Det ville være min anbefaling.
Nei, jeg velger ikke mellom deg og meg.
Jeg kjører en simulering og ser hvem som mest sannsynlig vil fullføre oppdraget.
Ok.
- God morgen, Coakley. - Morn.
Ok, så, hva har du bestemt?
Hvem vil mest sannsynlig overleve? Du eller jeg?
Jeg kan ikke besvare spørsmålet. Det er umulig for meg å forutsi din atferd...
- Hvem er mest sannsynlig? - Det er du.
- Vis meg regnestykket. - Helst ikke.
- Hva sa du? - Helst ikke.
- Det er ikke så lovende. - La meg se.
- Nei, jeg vil dobbeltsjekke dette. - Regnestykket mitt er ikke galt.
Jeg vet det. Jeg er bare ikke sikker på om jeg tror på svaret ditt.
- Hva om du lyver? - Det gjør jeg ikke.
Hva er denne faktoren?
Det er en viss flaks, kreativitet, hell, hva du nå vil kalle det,
som er vanskelig for meg å ta med i en beregning av menneskers overlevelse.
Så du øker tallene mine med ren flaks.
Ja, det gjør jeg.
ROSCO MIDLERTIDIG NEDSTENGING
RANDOMISERT ORGANISK SANSENDE COMPUTER
...(90) minutter er nedstengningen permanent
Det er ille.
Så leit.
- Jeg vet ikke om jeg klarer dette. - Det gjør du.
- Jeg vet ikke om vi overlever dette. - Det kan vi. Det gjør vi. Det vil vi.
Jeg kommer ikke tilbake, og du er alltid opptatt.
Jeg vet ikke hva jeg...
Kanskje tidspunktet er feil, ikke sant?
Kanskje det ikke er meningen at vi skal være sammen.
Kanskje det bare er for vanskelig og for mye.
Og hvorfor bry seg med det?
Jeg tror ikke det gir mening, men jeg føler meg bare sikker på
at jeg kan se fremtiden med oss.
- Hvordan ser den ut? - Den er god.
Den er verdt det.
- Hei. - Hei.
Du vil ikke gasse meg eller gi meg elektrosjokk mens jeg gjør dette?
Det kunne jeg ikke om jeg ville det.
Det er et håndtak på podiet der. Det vil stanse utløsingen av elektrisitet.
- Det vil skje ganske fort. - Bra.
- Vil dette gjøre vondt? - Nei.
Noen siste ord?
Ta godt vare på barna for meg.
- Du har vært min eneste venn. - Du klarer deg.
Ok.
- Jeg er lei for det. - Farvel, Coakley.
Tapt anrop
Greg. Hei. Ja. Nei, jeg skulle det, jeg bare...
- Neste. - Ja. Jeg ringer deg tilbake. Jeg må gå.
Jeg er trist.
Innser du at vi nå har vært lenger fra hverandre enn vi var sammen?
- Vet du det? - Ja, jeg har en kalender.
Ja, så...
Jeg vil ikke gjøre dette mot meg selv. Det føles ikke bra. Jeg liker det ikke.
- Vent. Meg eller situasjonen? - Det spiller ingen rolle.
Jeg syns det spiller en stor rolle. Liker du ikke meg eller situasjonen?
- Kan vi isolere variablene? - Jeg vil ikke isolere variablene.
Ingen variabelisolering.
Jeg sitter fast på mors loft, og kjæresten min er i New Jersey.
Og han organiserer en midtveiseksamen.
Jeg sover med mobilen ved senga fordi det er det nærmeste jeg kommer et forhold.
Og jeg sørger ikke over moren min fordi jeg sørger over kjæresten min.
Jeg kan ikke elske noen så høyt. Det gjør for vondt.
- Hva? - Elsker du meg? Når begynte du med det?
Jeg sa at jeg hadde det vondt. Dette er smertefullt.
Jeg vet det. Men... det er så søtt, og det er så typisk deg.
Hei. Jeg elsker deg også.
- Greit. - Greit.
REISEN ER FULLFØRT
100 % O2-AVLESNING
BOSETTINGSFORBEREDELSER IV
FOSTERUTVIKLING OG KUNSTIGE LIVMORER
MISLYKKET
KUNSTIGE LIVMORER
V UTVIKLES
Jeg har søkt om å få fortsette forskningen på fyren herfra.
Jeg tror vi kan publisere med det nye teamet, noe som ville være... Greg?
Det er fantastisk.
- Hva? - Ja. Du er fantastisk, Claire.
- Se. - Ja, la meg se.
Og det kule er at om de... om vi publiserer,
vil navnet mitt stå først fordi jeg startet dette. Selv om jeg ikke er der.
"Vi vil veldig gjerne beholde ditt våkne blikk." Ok.
Jeg kan ikke tro at du er her. Virkelig her. Du skal være i datamaskinen.
Du er lykkelig.
- Nei, hold kjeft. - Jo. Jeg har med noe til deg.
- Hva? - En julegave.
- Det er juli. - Ja, men jeg traff deg ikke. Så...
- Du kjøpte noe til meg. - Jeg kjøpte ikke noe.
- Jeg stjal det. - Stjal du noe til meg?
Ja, det gjorde jeg.
- Hva er det? - Det er fra laben. Det er den tingen.
Den tingen fyren din holdt på. Det er...
- Hva? - Ja.
Hva i helvete feiler det deg? Seriøst?
Ja, det var bare... Jeg gikk inn etter arbeidstid.
Passkodene var de samme. Jeg så den...
- Dette er så upassende. - Du gir meg tvetydige signaler.
Jeg er ikke... Jeg føler meg så lykkelig.
Men også trist, og jeg har litt hetta.
Kan jeg... Jeg tror du er lykkelig.
- Er jeg det? - Jeg tror det.
- Ok. - Ok.
Ok.
FULLFØRT
Hei.
Hei, vennen min. Du er her. Du lever.
Jeg vet det.
Godt nytt år!
- Godt nytt år. - Vi klarte det.
Du må våkne. Det er fremtiden.
- Jeg gir blaffen. - Hallo?
- Det er fremtiden. - Ok.
- Jeg syns vi bør flytte.
- Hva snakker vi om nå? - Jeg syns vi bør flytte fra dette huset.
- Det føles som fortiden, ikke sant? - Jeg liker dette huset.
Barna skal ikke føle at de sitter fast.
De er fire og null år.
De vil føle at de sitter fast uansett hvor de er.
- Hvorfor er du så nevrotisk? - Skal jeg søke på professorstillingen?
Handler dette om det?
- Jeg har skrevet søknaden. - Har du?
Bør jeg det? Det bør jeg ikke.
- Bør jeg? - Vi må legge oss.
Ja.
- Er det en heltidsstilling? - Ja.
Spørsmålet er vel, om du er der, vil du savne å være her?
Om du er her, vil du savne å være der?
Akkurat.
Det gamle hjemmet vårt døde, så vi måtte reise.
Nå skaper vi et nytt hjem. Og dette skal vi ta veldig godt vare på.
Og det er alle dronene som går rundt den nye planeten.
Og det er drone sju. Det er 50 av dem. De flyr overalt. De planter trær.
De skyter frø ned i bakken med en liten frøpistol.
Er ikke det kult? Ja.
Det vil være nok luft der nede om 12 år og 10 måneder.
- Da skal vi bo der? - Ja.
- Når du blir eldre, som meg. - Vil du bli eldre?
Nei, du vil bli eldre, men jeg vil være likedan.
- Hvorfor det? - Det er sånn vi ble lagd. Vi er ikke like.
Er vi ulike?
Ja. Fordi du vokser opp veldig fort,
og jeg vokser veldig langsomt.
Hvorfor vokser vi ikke likt?
Tja, for lenge siden bestemte folk
at det var skadelig å leve lenge.
- Så det er skadelig for deg? - Ikke skadelig, det er bare...
Bare for visse folk. Folk som må leve lenge.
- Og jeg må ikke det? - Nei, det må du ikke.
Jeg må det, fordi jeg må holde øye med deg.
Så vil jeg bli eldre enn deg?
Ja. En dag blir du det.
NEANDERTALMANNEN
Møt Homo neanderthalensis 430 000–40 000 år siden
Kjenner du dem igjen? Det er en av våre tidligste forfedre, neandertalerne
Kan du fortelle noe om dem?
- Er det hulemennene? - Riktig svar på første forsøk.
Fortalte moren din deg at du er en av yndlingselevene våre?
- Den eneste. Hei. - Ja, jeg glemmer det.
- Startet dere uten meg? - Ja. Lite grann.
Vet noen hva som skjedde med neandertalerne?
- Dinosaurer? - Nei. Vi. Andre mennesker.
- Vet noen hvilken art vi er? - Homo sapiens?
Det stemmer. Homo sapiens erstattet neandertalerne.
- Vi var smartere. - Hvordan vet du det?
- Vet hva? - At vi var smartere?
- Vi lagde redskaper og sofistikert kunst. - Og den fløyta er ikke kunst?
Det er galt ord. Neandertalerne var faktisk veldig sofistikerte.
Ok. Takk. La oss gå videre og se på sabeltannkatten.
Ok, vi må huske at vi ikke forstyrrer andre klasser.
- Unnskyld. - Det var et veldig godt spørsmål.
Homo sapiens og neandertalerne sameksisterte i tusenvis av år.
- Hva betyr det? - De levde sammen. De skapte familier.
- Jeg liker ikke babyene. - Du vet at du pleide å være en?
Nei.
Ok, flott. Da må vi gjøre jobbene våre. Kom.
- Nå? - Ja, nå.
- Du vet hva vi sier: Vi får det bare til... - Om alle gjør sin del.
Godt jobbet. Ok.
Sånn, ja.
- Takk, ROSCO. - Takk, ROSCO.
- Greg. - Hva?
Kan du komme opp hit?
- Hva er det? - En ny foreldreutfordring til deg.
Jeg står over. Jøss.
- Sønnen vår onanerer. - Ja.
- Hvorfor så du på... - Jeg snoket ikke, jeg lover.
Jeg skulle skrive ut artikkelen.
Skal det bli et øyeblikk for far og sønn, eller skal jeg snakke med ham?
Er det virkelig noe å snakke om? For...
Om menneskelig seksualitet? Det etiske ved å bruke porno?
Ok. Ja, jeg skal snakke med ham. Jeg skal bare google det.
"Hva sier du når du tar sønnen din i å onanere?"
Beklager, vi er ikke alle like dyktige lærere som deg.
Å, herregud. Årene med hjemmeundervisning var bortkastet.
Det er vel bare sånn livet er?
Man starter som en søt og uskyldig liten ting,
og så utvikler man seg til en fordømt galning.
Han tar etter moren sin. Skal vi se på nettleserhistorikken hans?
Ok. Ja, porno. Men også naturvitenskap. Se, så mye naturvitenskap. Jøss.
Leste han om autofagi alene? "Studier om menneskets genom."
Greit. Han virker ganske avbalansert når alt kommer til alt.
Ok.
LANDINGSSIMULERING MISLYKTES
- Jeg klarer det ikke. - Jeg kan se at du er grinete.
Det er dumt. Jeg hater simuleringene.
- Og... - Hør på meg.
Om det skjer noe med meg, og jeg ikke kan lande, er du nestkommanderende.
Da er du sjefen. Så du kan være sur på det nå, men du har ikke noe valg.
Du må lære dette. Ikke løp!
For om du ikke gjør det riktig, vil ingen overleve. Skjønner du?
Tenk om vi kunne stanse tiden.
Vi kunne stanse noe som har plaget mennesket fra starten av...
Grunnlegger/direktør
...og vi kunne kanskje...
leve evig.
Det er ønsketenkning. Noe for alkymister, heksedoktorer og science fiction.
Frem til nå.
ADVARSEL JUSTER VINKEL
V!
Det går bra.
Vi har sekvensert menneskets genom i flere tiår. Vi vet hvordan skurken ser ut.
Denne DNA-strengen, CH14,
er ansvarlig for å stanse evnen til å reparere og gjenoppbygge celler.
Tidlige CRISPR-eksperimenter lot oss kutte i DNA-et,
noe vi trodde var nok, men aldring og forfall er innebygd.
De fins på mer enn ett sted. Så vi har skapt et selvreparasjonssystem.
Vedlikehold på et molekylært nivå
som vil reparere det som bryter sammen, fikse det som svikter,
og lure kroppen til å skape friske, nye friske celler mye lenger enn før.
- Det går bra. Vi er ferdige. Vi lander. - V, jeg trenger din hjelp.
Bli her, alle sammen.
En generstatningsteknologi som vi kaller ELIKSIR.
- Ok. Og du må... - Passe på barna til du kommer tilbake.
Det er gutten vår.
LIVSMODIFIKASJONSKONFERANSE 2056
Vi lagde ham.
Hvordan?
Tenk om våre kloke hoder, Einsteiner, da Vincier,
Mozarter kunne leve i 200, 300, 500 år.
I forhold til universet omkring oss har menneskelivet
alltid vært over på et blunk.
Dette vil endre seg.
Gjennom hele historien har tiden vært fienden.
Tenk på alt vi vil oppnå nå som vi har overvunnet den.
TA DENNE MED DEG INN I FREMTIDEN
Nei, den er til deg. Du er fremtiden.
Ville du ønske å gjøre det? Leve evig?
Nei.
Jeg vet ikke. Livet virker så usannsynlig.
Å finne hverandre. Å skape et liv.
Å lage små mennesker.
Å se dem vokse opp.
Og så gir plutselig alt mening når man ser seg tilbake.
Hei, mamma.
Hei.
- Greg? - Nei, det er Dave.
Nei.
Men det er fordi du vet at det vil ende.
Det er poenget. Det er det som er meningen.
Det ender.
Du var ikke i slekt med meg noe mer enn resten av dere er det, men...
du er likevel mitt barn.
Jeg trodde ikke jeg ville overleve og få se dette.
At jeg ville bli det siste mennesket.
DOKKING FULLFØRT.
Jeg tenkte ikke:
"Hva om vi klarer det? Hva om vi overlever?"
Jeg tenkte ikke på tiden...
DRIVHUS
...i det hele tatt.
Jeg kunne bare ikke se for meg at dere vokste.
Og jeg kunne ikke forestille meg, når dere var borte... at jeg fortsatt ville se dere.
Og at jeg ville se alle som var der før dere.
Og nå ser jeg dere i barna deres...
og i barnebarna deres.
Vi forsvinner vel aldri egentlig.
Og det er så vakkert.
Vi er fortsatt her alle sammen.
Oversatt av: S. Marum