Downloaded from YTS.BZ
Official YIFY movies site: YTS.BZ
„Ține minte că prezentul e acum
și acum și acum...”
Anul 45.000 înaintea erei noastre Sfârșitul epocii neanderthalilor
Poate că dacă... Eu nu...
- Stai! Cum e așa? - N-o să pot...
- E mai bine? - Nu, nu prea.
- N-o să... - Bine, da.
Scuze! Mai bine te oprești.
Doctorandă în Antropologie
Scuze, dar nu mă pot concentra.
Greg? De la Statistică?
ANUL 2025 ERA NOASTRĂ
Ei bine...
atunci ne culcăm, nu?
Fiindcă suntem foarte beți și...
Ba mai bine pleci acasă.
Bine.
Dar... nu e musai să facem ceva în noaptea asta.
- Știu. - Da.
Putem încerca altă dată.
Nu se potrivește cu planurile mele.
- Am venit să muncesc, deci... - Da, și eu.
Sigur ne mai vedem.
Stinsă sau aprinsă?
Lumina.
Aprinsă! O să lucrez, deci aprinsă.
Pilot cu Longevitate Sporită
Bună dimineața, Coakley!
Bună dimineața, ROSCO!
Copilot cu Inteligență Artificială
ANUL 2417 ERA NOASTRĂ
Cum te simți azi?
Sunt bine. Tu cum ai dormit?
Bine.
Ce ai făcut aseară?
Mai nimic, doar m-am gândit...
Tare!
Îmi faci o estimare, te rog?
Vrei ceva anume?
Am ajuns?
Să vedem! Au trecut deja 210 ani,
deci ar trebui să ajungem la Kepler 16b peste 126 de ani.
Ar fi frumos, nu?
Greg Statistică Mesaj Text
Suntem doar noi doi, amice.
Bine, începem!
Mă uit în palma lui stângă...
Nu prea știu ce avem aici.
Poate că ține ceva?
Mama
Muncesc.
Da.
E bine.
Totul e încă nou, dar lumea pare de treabă.
La naiba!
Ce? Nu, sunt doar eu.
Tocmai asta e ideea.
Eu sunt cea care extrage și ordonează ADN-ul mitocondrial,
cea care caută introgresiune și care stabilește vârsta.
Realizez o cercetare importantă. Aș putea publica un articol.
Nu știu încă, de aceea e palpitant.
Am putea să trăim mai mult, să vindecăm cancerul,
să aflăm de unde venim...
Princetonul abia dacă e în New Jersey! Mamă, trebuie să închid.
Și eu te iubesc.
Greg: Bună! Și tu ești mahmură? Am îmbătrânit, nu-i așa?
Nu știu! Eu încă beau.
Rahat!
Auzi, ROSCO?
- Da? - Ce avem la prânz?
PUI TIKKA MASALA ÎN CURS DE IMPRIMARE...
Decelerarea pentru impact?
E constantă. 10,5 metri pe secundă la pătrat.
Monitorizez încă toate sistemele.
- Nu-ți face griji! - Știu, dar trebuie să am o ocupație.
Mă îngrijorezi.
Gândul ăsta îți dă insomnii?
Mă gândesc la multe lucruri.
Nu primești destulă apă?
Poți să fac analiza solului dacă vrei.
Nu, pare destul de umed.
Așteaptă puțin!
Solul e suficient de umed.
Mulțumesc.
Nivelul de oxigen e cam scăzut. Verifici tu palmierii din seră?
- Cât de scăzut? - E o diferență minimă.
Dar verifică sănătatea plantelor!
Cât de minimă?
Care e diferența de nivel?
De sub 1%.
E minimă, dar nivelul de oxigen din plante ar trebui să fie stabil.
Bine.
Aoleu!
Da, nu par prea sănătoase.
Ce au pățit?
Nu știu. Sunt bolnave.
Nu știu dacă e ceva bacterian sau fungic, dar...
trebuie să dezinfectăm sera.
Adun mostre de la toate plantele bolnave, ca să găsim agentul contaminant.
Nu ar trebui să existe agenți contaminanți.
Ei bine, există.
Ce-ți mai face bărbatul?
Binișor. Încă îl descopăr.
Se înfiripă ceva?
Îl placi?
E cam bătrân, are vreo 45.000 de ani. Deci o luăm ușor.
El e veriga-lipsă?
E o concepție greșită, nu există o verigă...
E o concepție greșită, n-ar putea exista una.
E ceva mai complicat.
Diversitatea genetică din anul 45.000 înaintea erei noastre...
Poate! E complicat. Te pricepi la antropologie?
Foarte puțin.
Mamă? Mă auzi?
Nu. Scuze, nu te aud. Stai puțin, să ies!
Mă auzi? Alo?
Scuze, nu prea am semnal. Mă auzi?
Da, scuze. Eram la subsol.
Totul e... Da.
M-ai sunat de două ori. Ce e?
Ce înseamnă asta?
Bine, dar de ce n-ai...
Nu contează.
Ce a zis doctorul?
Bine. Pot să vorbesc cu cineva?
Mai ești acolo? Fiindcă pot să...
Auzi, ROSCO?
Ai pierdut 4,5% din masa de palmieri productivi.
Tare! Voiam să te rog să-mi spui o poveste sau o glumă.
Scuze! Credeam că vrei ultimele informații.
Greșeala mea!
Chiar nu asta voiam să aud.
Sigur, are logică.
Dar mersi...
De ce n-a mers Soarele la facultate?
- De ce? - Fiindcă avea deja milioane de grade.
Ai tremurat vreun minut. E oarecum sexy!
- „Oarecum”? - Foarte sexy, am vrut să zic.
N-am mai avut niciodată unul așa de intens...
fără, știi tu...
Scuze, doar nu... Adică n-ai avut niciodată orgasm?
- Nu asta am spus. - Nu, mă gândeam eu.
- Asta e bine. - Am nevoie la toaletă.
- Nu, eu doar... - Ce ușurare!
N-am mai avut în timpul...
Nu contează!
Auzi? Mă bucur că mi-ai scris.
Da, și eu mă bucur.
Da. Sincer, nu mă așteptam.
Ai o periuță sub chiuvetă.
- Dacă pui preț pe igienă, ca... - Nu, mă trezesc devreme.
Da, și eu.
Am de prins avionul spre Vancouver.
- Ce faci în Vancouver? - Merg la mama.
- Nu știam că ești din... - Canada, da. Ești dezamăgit?
Nu.
Deci mergi în vizită?
E ceva destul de serios, deci nu...
Nicio problemă. Sunt doar un obiect sexual, deci...
- Te-ai prins! - Da.
Pe curând! Îți scriu.
Stimați pasageri, am aterizat în Vancouver.
Mă simt... neputincioasă.
Fiindcă ești.
Și ce facem?
Dacă ne pierdem 30% din frunzele de palmier?
- Misiunea ar eșua. - Cu totul?
Da.
- Cincisprezece? - Și asta ar însemna un eșec.
Bine. Zece?
- Misiune eșuată. - Care e marja admisibilă?
Șase procente.
Nu știu ce te amuză, Coakley. Viețile copiilor sunt în pericol.
E o marjă de eroare foarte mică.
N-ar trebui să existe un agent contaminant.
Și ce vrei? Sunt bolnavi.
Sistemul închis nu permite accesul patogenilor externi.
- Cât am pierdut până acum? - Cinci procente.
Bine. Să concepem un antibiotic, un antiviral.
Să găsim o soluție, da?
Pregătește mostrele, poate reușim să detectăm ADN-ul infestării.
S-a făcut!
ASISTENTA DE SERVICIU: CHERYL
- Ce? Bună! - Stai! Dormeai?
Nu, nu dormeam. Stăteam întins și îmi odihneam ochii.
- Am uitat cât de târziu e acolo... - Nu e, sunt complet treaz.
- Minți! - Ba nu. Uite, sunt treaz!
Sunt complet treaz și gata de vorbă. Bum!
- Bună! - Salut!
- Vrei să-mi vezi albumul școlar? - Cu disperare.
Bine.
Bun așa!
Ia să vedem...
- Clubul de dezbateri. - Mamă!
- Câți ani aveai aici? - Eram într-a zecea.
- Sigur erai as la dezbateri. - Eram bună. Am făcut o fată să plângă.
Da, normal. Sunt convins.
E ciudat!
Ce anume?
Nu mi-a mai stat niciun băiat pe patul ăsta.
Mă simt onorat.
Alo?
Stai! Cred că se întrerupe.
Alo?
- Mă auzi acum? - Da. Tu mă auzi?
Da. Trebuie să mă întind aici.
Bună!
Mama mea e pe moarte.
Medicii fac ce pot, dar...
nu sunt optimiști.
Claire, eu...
Doamne! Îmi pare rău.
Și mie.
Ești într-o parte.
Și tu.
Cred că e plăcut să nu te preocupe moartea.
Mă mai gândesc la moarte, dar n-aș zice că mă preocupă.
- Tu te gândești la moarte? - De obicei, nu.
Cum e când te gândești?
Nu știu...
Mi se activează neuronii.
Înțeleg din perspectivă mecanică.
Dar sunt curioasă...
Cum e?
ROSCO, nu știu...
Închizi toate echipamentele electrice neesențiale, ca să economisim oxigen?
Nu va conta prea mult.
- Dar măcar puțin? - Desigur, puțin.
Bine.
Pe toate! Vreau întuneric.
Bine...
Scuze! La tine cum e când gândești?
Cred că voi, oamenii, simțiți în orice moment
că mintea voastră e într-un loc.
Eu sunt simultan în mai multe locuri. Are logică?
Da.
Ce s-a auzit?
Am conceput o rețetă pentru un antiviral.
Am îndepărtat un obiect care pare să fie un material organic.
Până la efectuarea IRM-ului, nu putem ști...
cu precizie la ce ne uităm.
Nu, mamă! Nu spune asta, bine?
O să trecem peste. Nu, mamă!
Dacă aș... poate...
Bine, vin vineri.
Bine? Fiindcă vreau, de-aia.
Va trebui să renunț la bursa pentru cercetare.
Trebuie să am grijă de mama și...
Am întâlnire cu decanul peste vreo oră.
Știi asta.
Da, despre mama ta, dar nu...
Da, deci... adio, muncă revoluționară!
Trebuie să fac duș.
- Da, sigur. Fugi! - Bine.
ANTIVIRAL INEFICIENT
Deci...
încă pierdem palmieri.
Da.
- Antiviralele nu dau rezultate. - Nu.
Eu chiar nu...
Ce?
Ce-ar fi să n-o mai lungim?
ROSCO, fă-mi pe plac!
Ce vrei să spui?
Nu putem salva palmierii.
- Palmierii creează oxigenul necesar... - Da, știu. Dar ăștia o să moară.
Au un parazit pe care nu-l putem ucide.
Da, dar am putea concepe o tulpină de palmier imună.
Dar ucidem virusul dacă ucidem planta-gazdă.
- Da? - Da.
Deci... de ce nu ucidem gazda?
Nu înțeleg.
Ucidem palmierii.
Scăpăm de toți palmierii, ne descotorosim de sol
și așteptăm o zi, o săptămână...
Cât putem supraviețui fără oxigen proaspăt?
Depinde de ritmul cardiac.
Bine. Dar înțelegi ce zic, nu? De ce să salvăm plantele?
Le ucidem, stârpim virusul și plantăm altele noi.
Dacă ucidem toți palmierii,
n-o să avem suficient oxigen timp de doi ani, până cresc cei noi.
Și ne-ar lua toată expediția să atingem niveluri adecvate de oxigen pentru copii.
Bine. Care sunt cele mai importante cinci întrebuințări ale oxigenului?
- Face posibilă viața ta și a embrionilor. - Ce altceva?
Celelalte întrebuințări sunt neînsemnate.
Voi sunteți sistemele organice, voi consumați 98% din oxigen.
Atunci, sistemele organice n-o să supraviețuiască.
Dar atât tu, cât și copiii sunteți vitali în misiune.
Dar dacă...
Dacă am elimina unul?
Pe care?
Eu consum cel mai mult oxigen.
Dacă eu mă sinucid,
iar tu și nava vă continuați drumul?
Când ajungeți pe Kepler, munca poate fi automatizată.
Tu poți să controlezi dronele, să incubezi celulele stem,
să crești copiii și să mă înlocuiești.
Ar merge?
Eu nu sunt pregătită pentru...
Nu.
Ești sigură?
Ar trebui să verific protocoalele tot restul misiunii, dar...
Pe de altă parte...
Găsim o cale de a genera oxigen suplimentar?
O seră de rezervă?
- Ar merge? - Nu știu.
Nu-i putem face loc fără să pierdem un sistem vital,
dar pot face calcule, pentru siguranță.
Bine.
Scuze că nu te-am trezit! Urăsc despărțirile. Te sun după aterizare.
Mă gândeam... Mi-am dat seama unde să amplasăm a doua seră.
În spațiul pentru calculator.
Îmi transform serverul central în plante, folosesc algele de la bord.
- Dar... - E locul perfect.
Ar transmite oxigen în sistemul de menținere în viață.
- Dar tu te-ai arde. - Da.
- Nu te deranjează? - Nu.
Ideal e ca tu să supraviețuiești și să ajungi pe planetă.
Asta ar fi recomandarea mea.
Nu, nu aleg între tine și mine.
Lasă-mă să fac o simulare și să văd cine e mai probabil să încheie misiunea.
Bine.
Bună dimineața, Coakley!
'Neața!
Bine, deci...
Ce ai decis? Cine supraviețuiește până pe planetă? Tu sau eu?
Nu-ți pot răspunde la întrebare.
- Nu-ți pot anticipa comportamentul... - Cine are șanse mai mari?
Tu.
Să văd calculele!
Prefer să nu.
- Poftim? - Prefer să nu.
- Nu sunt promițătoare. - Să le văd!
- Nu, aș mai verifica o dată. - N-am greșit calculele.
Știu, dar nu prea cred răspunsul pe care mi-l oferi.
- Dacă minți? - Nu mint.
Ce e factorul ăsta?
Există un anumit hazard, creativitate, noroc sau cum vrei să-i spui,
pe care mi-e greu să-l includ în calculul ratei de supraviețuire umană.
Deci îmi umfli numerele mizând pe noroc chior.
Da, asta fac.
ÎNTRERUPEREA TEMPORARĂ A LUI ROSCO
CALCULATORUL ORGANIC CONȘTIENT
După 90 de minute, întreruperea devine permanentă.
E de rău...
Îmi pare rău.
Nu știu dacă pot îndura.
Poți.
Nu știu dacă putem rezista.
Putem, rezistăm.
O să reușim.
Eu nu mă întorc, iar tu ești mereu ocupat.
Nu știu ce să mă...
N-o fi momentul potrivit.
Știi?
Poate că nu suntem meniți să fim împreună.
Poate că e prea greu și prea complicat.
De ce să ne obosim?
Nici nu cred că are logică, dar eu mă simt încrezător.
Ne văd împreună pe viitor.
Și cum e?
Frumos.
Merită.
- Bună! - Bună!
Nu încerci să mă gazezi sau să mă curentezi cât fac asta, nu?
N-aș putea nici dacă aș vrea.
E un levier pe podium.
El dezactivează panoul electric.
- O să fie rapid. - Sunt convinsă.
O să te doară?
Nu.
Un ultim cuvânt?
Te rog să ai grijă de copii.
Erai singura mea prietenă...
O să te descurci.
Bine.
Îmi pare rău.
Adio, Coakley!
Apel ratat
Greg, bună!
Da, acum voiam, dar...
- Următorul! - Da. Te sun eu, am treabă.
Sunt tristă.
Îți dai seama că am petrecut mai mult timp despărțiți decât împreună?
- Știi asta? - Da, am un calendar.
Da, așa că...
Nu vreau să-mi fac asta, știi? Nu mă simt bine, nu-mi place.
- Stai! Eu sau situația? - Nu cred că are importanță.
Ba are mare importanță. Nu-ți plac eu sau nu-ți place situația?
- Putem izola variabilele? - N-o să fac asta, nu e posibil.
Sunt captivă în podul mamei mele, iar iubitul meu e în New Jersey.
El le dă studenților examene, iar eu dorm cu telefonul la cap.
Doar așa mă simt într-o relație și...
nu-mi jelesc mama fiindcă plâng după iubitul meu.
Nu pot să iubesc atât de mult, e prea dureros.
Ce e?
Mă iubești?
De când?
Tocmai ți-am zis că sufăr. E dureros.
Știu, doar că e atât de dulce! Ca tine.
Și eu te iubesc.
Bine.
TRASEU ÎNCHEIAT
NIVEL DE OXIGEN: 100%
PREGĂTIRI PENTRU COLONIZARE VOLUMUL IV
DEZVOLTAREA EMBRIONARĂ ȘI PÂNTECELE ARTIFICIALE
EȘUAT
PÂNTECE ARTIFICIALE
EMBRIONUL V: ÎN CURS
Am solicitat școlii să-mi permită să continui cercetarea de la distanță.
Cred că reușim să publicăm articolul cu noua echipă,
ceea ce ar fi... Greg?
E uimitor!
Ce? Ești uimitoare, Claire!
- Uite! - Da, ia să văd!
Dacă publicăm, numele meu ar fi primul fiindcă eu am început cercetarea,
chiar dacă nu sunt prezentă.
„Am fi încântați să avem parte de grija dv. la detalii.” Tare!
Încă nu-mi vine să cred că ești aici, în carne și oase.
Ar trebui să fii pe ecran.
Ești fericită.
- Ba nu. Taci! - Ba da.
Ți-am adus ceva.
- Ce? - Un cadou de Crăciun.
- Suntem în iulie. - Da, dar abia acum ne întâlnim.
Mi-ai cumpărat ceva!
Nu chiar, l-am furat.
- Ai furat ceva pentru mine? - Da.
Ce e?
E... chestia aia din laborator.
Pe care o ținea subiectul.
- Ce? - Da.
Ce naiba e cu tine?
- Pe bune? - Da, am mers după program.
Nu schimbaseră parolele. Am văzut-o și...
- E complet deplasat! - Nu mai înțeleg nimic.
Eu sunt... Eu nu...
Sunt foarte fericită,
dar mă simt și foarte tristă, și cam speriată.
Cred că ești fericită.
- Da? - Eu așa zic.
- Bine. - Bine?
Bine.
COMPLET
Bună!
Bună, scumpo!
Bună! Ai reușit!
Ești vie!
Știu...
La mulți ani!
- La mulți ani! - Am reușit, oameni buni!
Trezește-te! Am ajuns în viitor.
Nu-mi pasă.
- Alo! E viitorul. - Bine.
Bine.
- Ar trebui să ne mutăm. - Ce? Despre ce vorbim?
Ar trebui să ne mutăm din casa asta.
Parcă trăim în trecut, știi?
- Mie îmi place casa. - Să nu se simtă copiii captivi.
Unul are patru ani și celălalt e în burtă.
O să se simtă captivi oriunde.
De ce ești brusc agitată?
- Să depun cererea pentru catedră? - Despre asta e vorba?
- Am completat-o deja. - Serios?
Ar trebui? N-ar trebui.
- Ar trebui? - Mai bine ne culcăm.
Da.
Postul e cu normă întreagă?
Da.
Întrebarea e: dacă o să fii acolo, o să-ți fie dor să fii aici?
Iar aici, o să-ți fie dor să fii acolo?
Exact.
Fosta casă noastră murea, așa că a trebuit să plecăm.
Acum ne clădim o casă nouă, de care o să avem mare grijă.
Astea sunt toate dronele din jurul noii planete,
iar asta e drona șapte.
Sunt 50 la număr. Zboară peste tot și plantează copaci.
Lansează semințe în sol cu un pistolaș.
Nu e tare? Da!
O să fie suficient aer acolo, jos, peste 12 ani și zece luni.
- Și o să locuim acolo? - Da.
Când o să fii mai mare, ca mine.
Tu o să îmbătrânești?
Nu. Tu crești, dar eu rămân la fel.
De ce?
Așa am fost făcute.
Nu suntem la fel.
Suntem diferite?
Da. Tu crești foarte, foarte repede,
iar eu îmbătrânesc foarte, foarte lent.
De ce nu evoluăm la fel?
Păi...
Acum mult timp, oamenii au decis că e rău să trăiești mult timp.
Deci îți face rău?
Nu, doar că...
Doar anumitor oameni, celor care trebuie să trăiască mult.
- Iar eu nu trebuie? - Nu, tu nu trebuie.
Dar eu trebuie, ca să stau cu ochii pe tine.
O să fiu mai bătrână decât tine?
Da. Într-o zi, da.
Omul de Neanderthal a trăit acum 430.000 - 40.000 de ani
Îi recunoști?
Sunt printre primii noștri strămoși, neanderthalienii. Ce știi despre ei?
- Sunt oamenii cavernelor? - Ai nimerit-o din prima!
Ți-a zis mama ta vreodată că ești printre elevii noștri preferați?
- Singurul preferat. Bună! - Da, tot uit.
- Ați început fără mine? - Da, puțin.
Ce s-a întâmplat cu neanderthalienii?
- I-au mâncat dinozaurii? - Nu.
Am apărut noi, alți oameni.
- Știe cineva ce specie suntem? - Homo sapiens?
Exact! Homo sapiens i-a înlocuit pe neanderthalieni.
- Noi eram mai isteți. - De unde știți?
- Ce? - Că eram mai isteți.
Noi am făcut unelte și am creat artă sofisticată.
Fluierul ăla nu e artă?
E o concepție greșită. Neanderthalienii erau foarte sofisticați.
Bine. Mulțumesc!
Să mergem la tigrul-cu-dinți-sabie!
Bine. Trebuie să ne amintim că nu întrerupem alte ore.
- Scuze! - A fost o întrebare foarte bună.
Homo sapiens și neanderthalienii au coexistat multe milenii.
- Cum adică? - Au trăit împreună, și-au făcut familii.
Nu-mi plac bebelușii.
- Știi că și tu ai fost unul? - Nu.
Bine. Grozav! Să ne facem treburile, vino!
- Acum? - Da, acum.
Știi cum spunem.
- Reușim numai... - Dacă își fac toți treaba.
Bravo!
Bine.
Poftim!
- Mulțumesc, ROSCO! - Mulțumesc, ROSCO!
- Greg? - Ce e?
Poți să urci, te rog?
- Da. Ce e? - O nouă provocare.
Nu, mersi.
- Fiul nostru face labă. - Da!
De ce te uitai în...
Nu trăgeam cu ochiul, jur! Venisem să-mi imprim lucrarea.
Vrei să fie momentul vostru sau să discut eu cu el?
E ceva de spus? Fiindcă...
Despre sexualitatea umană? Consumul de pornografie?
Bine. Da, o să vorbesc cu el. Stai să caut pe net!
„Ce să spui când îți prinzi fiul făcând labă”?
Scuze, dar nu suntem toți profesori înzestrați.
Doamne... Anii de homeschooling s-au dus pe apa sâmbetei!
Asta e natura vieții, nu?
Îți începi viața ca o făptură pură și drăgălașă,
dar te transformi într-un ciudat.
Seamănă cu maică-sa.
Să ne uităm la istoricul de navigare?
Bine! Da, pornografie.
Dar și știință. Uite câtă știință!
A citit singur despre autofagie?
„Studii despre genomul uman”?
Bine. Una peste alta, pare destul de echilibrat.
Bun...
SIMULARE DE ATERIZARE EȘUATĂ
- Nu reușesc! - Bine, văd că te-ai supărat.
- E o prostie! Urăsc simulările! - Ascultă-mă!
Dacă pățesc ceva și nu aterizez nava, tu ești secundul meu.
Tu ești la cârmă!
N-ai decât să te superi, dar n-ai de ales. Trebuie să înveți.
Nu fugiți!
Dacă nu-ți iese, nu supraviețuiește nimeni.
Ai înțeles?
Dacă am putea opri timpul?
Am putea pune pauză bolii care chinuie dintotdeauna omenirea.
Fondator și director
Și poate că am reuși...
să trăim veșnic.
E o himeră.
Era ceva rezervat alchimiștilor, vracilor și științei fantastice.
Până acum.
REGLAȚI UNGHIUL DE INTRARE
V!
E în regulă!
Avem de câteva decenii un genom uman. Cunoaștem chipul subiectului nostru.
Acest lanț de ADN, CH14,
ne-a suprimat abilitatea de a ne repara structurile celulare.
Primele experimente cu CRISPR ne permit să ne reconstruim ADN-ul,
ceea ce credeam că va fi suficient, dar îmbătrânirea e inerentă.
E omniprezentă.
Așa că am creat un sistem de autorefacere,
de mentenanță la nivel molecular,
care va cârpi ce se strică, va repara ce se degradează
și va păcăli corpul să producă în continuare
celule noi și sănătoase mai mult timp decât înainte.
Gata, e bine! Aterizăm.
V, am nevoie de ajutor.
Rămâneți pe loc!
O tehnologie de înlocuire a genelor, pe care am denumit-o ELIXIR.
Bine.
- Iar tu... - Protejez copiii până te întorci.
Ăla e copilul nostru.
CONFERINȚA „VIAȚĂ MODIFICATĂ”
Noi l-am făcut!
Cum?
Închipuiți-vă dacă mințile sclipitoare ale omenirii, ca Einstein, da Vinci
și Mozart, ar putea trăi 200, 300 sau 500 de ani!
Speranța de viață a omului a fost mereu cât o clipită pentru universul din jur.
Dar asta se va schimba.
De-a lungul istoriei, timpul a fost inamicul.
Închipuiți-vă ce vom realiza acum, când l-am învins!
IA-L CU TINE ÎN VIITOR
Nu, e pentru tine.
Tu ești viitorul.
Tu ai vrea?
Să trăiești veșnic?
Nu.
Nu știu...
Viața pare așa de... incertă.
Să-ți găsești perechea, să vă clădiți o viață...
să faceți omuleți...
...să-i priviți cum cresc...
Și, brusc, totul are logică atunci când privești în urmă.
Bună, mamă!
Bună!
Greg?
Nu, sunt Dave.
Ba nu...
Dar asta, fiindcă știi că se va sfârși.
Asta e ideea, acolo e însemnătatea.
Se termină!
Nu mi-ai fost rudă, cum nici restul nu-mi sunteți, dar...
rămâi copilul meu.
Nu credeam că voi apuca această zi.
Credeam că voi fi ultimul om din lume.
ATERIZARE COMPLETĂ
Nu m-am gândit: „Dacă reușim?
Dacă supraviețuim?”
Nu m-am gândit la timp...
SERĂ
...deloc.
Nu mi-am închipuit că te voi vedea crescând.
Și nu mi-aș fi putut închipui că, după ce nu vei mai fi,
eu voi continua să te văd.
Și că îi voi vedea pe toți cei dinaintea ta.
Iar acum, te văd pe tine în copiii tăi...
și în copiii copiilor tăi.
Cred că nu pierim niciodată.
Și cât e de frumos!
Suntem toți încă aici.
ÎNTR-O FRACȚIUNE DE SECUNDĂ
Subtitrarea: Elena Băncilă