Downloaded from YTS.BZ
Official YIFY movies site: YTS.BZ
Londone, da vas čujem, jebote!
Bio sam posvuda na ovoj turneji.
Kad sam bio na vrhuncu svoje televizijske karijere,
htio sam otići na svjetsku turneju.
Ne radi sebe. Htio sam popularizirati crnačku britansku komediju.
To mi je uvijek bilo u planu.
Rekao sam: „Neka turneja završi u Londonu.”
Ali ne bilo gdje u Londonu, nego u južnom Londonu.
Južni Londone, zaružite!
Htio sam putovati svijetom. Crnci idu na godišnji, ali ne putuju.
Jednom sam učiteljici rekao:
„Učiteljice, znate što? Ovo ljeto idem na putovanje.”
Nije mogla vjerovati!
Rekla je: „Molim? Ideš na putovanje? To nema nikakvog smisla.
Pa imaš besplatne školske obroke!
Na socijali si! Što se događa?”
Evo u čemu je razlika.
Kad sam bio mali, nismo putovali.
Putovali su moji prijatelji iz srednje klase.
Njihovi bi mi roditelji rekli: „Mo, idemo na putovanje. Pođi s nama.”
Pa da izgledam kao vaš posvojeni crnac? Što je vama?
Svi znamo da prvo crnačko putovanje
nije all-inclusive.
Ne idemo u Ayia Napu, na Ibizu.
Kad prvi put putujemo,
idemo vidjeti odakle je ostatak obitelji, u vruće podneblje, prije nego što umru.
Zato putujemo, dobro?
„Učiteljice, znate što? Idem na Karibe!”
Ona će: „Ajme! Djeco, smjesta odložite olovke.
Zna li tko od vas gdje su Karibi?”
Šestogodišnja Holly će: „U Africi.” Zajebavaš me?
Učiteljica će: „Ne to mjesto, Holly. Ono drugo.
Da.”
Ljudi, bio sam tako uzbuđen. Šest tjedana odmora.
Idem u posjet svojoj šukunbaki, dobro?
U kakvoj li je samo kući?
U velikoj kući s velikom okućnicom? Vjerojatno na plantaži.
Sigurno imamo i svoje radnike.
Kad smo došli, vidio sam malu, usranu kolibu.
Nije bilo divljih životinja. Ne, buraz.
Samo jedna prašnjava koza dugih bradavica.
Rekao sam joj: „Bok, gđo Kozo.”
Čak je i koza bila bahata Jamajčanka. Čak je i koza rekla: „Odbij, brale.”
Znali smo pravila.
Mama bi mi rekla: „Ništa ne traži, šuti i ništa ne radi.”
Sjedim sa svojom šukunbakom.
Želim je nešto pitati.
Znate da djeca vole postavljati pitanja.
Djeca vam postavljaju pitanja. „Mamice, što je u svemiru?”
Pogledate li kad svoje dijete i kažete: „Začepi, jebote.”
Ali djeca imaju puno pitanja.
Rekao sam: „Nešto ću je pitati. Prabako, koliko imaš godina?”
Nismo znali njezine godine. Nema dokumente!
Nismo znali ima li 85 godina ili 85 000 godina.
Ne znamo koliko ima godina. Pitao sam: „Koliko imaš godina?”
Jadnica se zblesirala, ljudi.
Ona će: „Pa, ja… Ja…
Dobro, ja sam…
Dobro, rođena sam… Rođena sam…”
Kao uvod dancehall pjesme.
Rođena sam, rođena
Pa ja…
Sirotica.
Rekao sam: „Slobodno reci. Koje godine si rođena?”
Ona će: „Rođena sam 19…
Dobro, ti imaš 20.
U redu, rođeni smo… Da, 19…
1921.”
Zar 1921.?
S kim si išla u školu? S Harriet Tubman? Stara si!
Iskreno, mami sam rekao: „Mama, idemo odavde, jebote.
Ovdje nema novca. Odjebimo odavde.”
Mama je rekla: „U redu je. Možeš se igrati s bratićem.”
„S bratićem? Mama, ovaj tip ima 46 godina. Ne mogu se igrati s njim.
Sa mnom bi izgledao kao seksualni prijestupnik.”
Mi na odmoru ništa ne radimo.
Moji prijatelji žele nešto raditi.
Crnci se ne bave određenim aktivnostima.
Učiteljica mi je rekla: „Probaj ondje surfati.”
Surfati?
Crnci umoče samo stopala u vodu.
Umočimo nožni prst i kažemo:
„Da, to je to. Meni je dovoljno.
Ne, buraz. Nešto je unutra, mangupe.”
Volim putovanja, ali ne volim zračne luke.
Znate kakve su zračne luke. Užasne.
Pogotovo zaštitni pregled.
U UK-u naši su službenici pasivno-agresivno uljudni.
„Oprostite, gospodine. Možete li stati ovdje? Hvala.”
Pomislite li: „Jesi li ljubazan ili se zafrkavaš? S kim razgovaraš?”
Uvijek slijedimo pravila. Stanemo gdje nam se kaže.
Ali u UK-u uvijek volimo imati posljednju riječ.
„Oprostite. Nisam vidio znak. Moja greška.”
Odgovorit će vam!
„Kad sljedeći put dođete u zračnu luku, znak će biti ondje. Hvala vama.”
Neprestano si odgovarate
nekom čudnom pasivno-agresivnom uljudnošću.
Svi znamo da je u UK-u pravilo da ne izazivamo dramu.
Nitko ne želi izazvati dramu, zar ne? Uvijek vidimo neku dramu.
U trgovinama, kad ljudi kradu maslac.
Kažem: „Stari, kradeš maslac.
Zar smo do toga došli? Je li?”
Meni je to fascinantno.
Svi gledamo dok nas ne primijete.
„Što gledaš, koji kurac?!”
„Ništa. Ništa ne gledam.”
Neki od vas sad su rekli: „Iskreno, maslac je skup. Ukradi ga.”
„Ne radimo svi na TV-u. O čemu ti?”
Neki od vas na prepečenac mažu margarin. Odvratno!
Htio sam otići iz UK-a.
Istina je. Htio sam otići iz UK-a i živjeti u Americi.
Stvarno jesam.
Neki od vas sad su rekli: „Ajme! Planirao si nas napustiti?”
Ali mislio sam na Hollywood.
Amerika i Hollywood nisu isto.
To su dva različita mjesta.
Industrija u kojoj sam ja, stand-up komedija,
film i sve ovo, televizija…
To je ono što želite.
Zaista vas dižu u nebesa.
U UK-u to ne radimo. Prema svima se ponašamo normalno.
Da je zvijezda sapunica Ian Beale večeras ovdje,
mi ne bismo podivljali, jebote. Je li tako?
Prišli bismo mu i rekli: „Hej! Znam tko si! Ian Beale!”
Jadničak bi rekao: „Da. Da, jesam. Da.”
Britanci se odmah počnu sprdati.
„Oj, Iane! Sjećaš li se ovoga? Iane!”
„Ostao sam bez svega!”
To…
Mi Britanci odmah se počnemo sprdati.
Amerika je drukčija. Ondje ne razumiju što je sprdnja.
Ni osiguranje u zračnoj luci se ne zajebava.
Njihovo osiguranje u zračnoj luci zove se TSA.
Jedan njihov službenik hodao je gore-dolje
i svima govorio: „Ljudi, dobro me slušajte!
Tekućine izvadite iz torbe!
Skidajte pojaseve i cipele!”
Jedna 80-godišnja starica rekla je: „Ne znam.”
„Zadržavate red, gospođo!”
Pomislio sam: „Ne bojim ga se.”
Mi smo iz južnog Londona.
Ponosni smo. Kako to misliš?
Mislio sam da mogu…
Mislio sam da ga mogu razoružati svojim britanskim šarmom.
Rekao sam mu: „Oprostite, gospodine.” S fantastičnim britanskim naglaskom.
„Oprostite, mogu li vas nešto pitati? Trebam li ovo skinuti?
Ne želim aktivirati detektor metala.”
Pogledao me i…
„Skidaj remen i cipele. Stavi iPad u kadicu.”
„Ne, pitao sam hoće li narukvica aktivirati detektor metala.”
Tip je podivljao.
„Kompa!
Neću se ponavljati radi vas jebenih heripoterovaca!”
Nikad me u životu nije nitko tako ponizio.
Pretvorio sam se u bjelkinju srednje klase u Waitroseu.
Niste svjesni.
Rabio sam riječi koje crnci ne rabe!
Rekao sam: „Što?! Ovo je…
Ovo je apsurdno!”
Slušajte, crnci ne rabe riječi poput „apsurdno”!
Neki od vas sad su rekli: „Što? Ažurno? Što mu to znači?”
„Hej, Leone, zapiši to.”
Ne rabimo tu riječ! Kad bi u epizodi Top Boya Dushane donio drogu,
Sully ne bi rekao: „Apsurdno. Ne možemo to prodati.”
Ali htio sam se preseliti u Ameriku.
Ondje imate povlašten položaj. Nešto na što nisam navikao.
Crnim britanskim glumcima ondje sjajno ide.
Daniel Kaluuya. Sjajno mu ide. Osvojio je Oscara.
Damson Idris, Cynthia Erivo. Mogao bih unedogled nabrajati.
Kad si crni Britanac u Hollywoodu, čudno je, ali imaš povlašten položaj.
Dat ću vam primjer.
Obratite pozornost na dane i sate u mojoj priči.
Otišao sam onamo u srijedu da snimim TV emisiju.
U srijedu ujutro.
Sletio sam u srijedu poslijepodne po njihovom vremenu.
Imao sam šest propuštenih poziva.
Nazovem jedan od tih brojeva. Netko paničari.
„Bože, Mo Gilligane.
Slušaj, moraš biti na setu sutra u šest ujutro. Je li to u redu?”
Rekao sam: „To je u redu.”
Dolazim na set u četvrtak ujutro. Direktor… Slušajte sad ovo.
Direktor mreže dolazi na set.
Svi paničare.
Mama mi je uvijek govorila: „Budi autentičan.
Postupaj s ljudima kako bi volio da postupaju s tobom.”
Odmah mi je prišao, možda da me zastraši.
„Hej. Ajme meni. Opa. Mo Gilligan, ajme. Velik sam obožavatelj.”
Rekao sam: „Da, buraz. Drago mi je.”
Znate?
On će: „Ajme, tako nam je drago što si ovdje.
Da te nešto pitam, Mo. Kako ti je ovdje za sada?”
„Slušaj, daleko sam od kuće.
Let je bio dug, ali sve je u redu, stari.
Nedostaju mi moji mandrili, ali što je tu je, znaš?”
On će: „Ajme meni!
Bože. Olivia, dođi.” Njegova pomoćnica.
„Olivia, dođi. Bože, slušaj ovo.
Nedostaje mu francuska madam.”
Ja ću: „Ne, moji mandrili. Moji prijatelji. Kužiš?
Sprdamo se na WhatsAppu, ali velika je vremenska razlika.”
Tip se jako zabrinuo. „Ajme, Bože.
Olivia, zašto nismo znali… Što ti nedostaje?”
„Sprdanje s njima.” „Moramo nabaviti sprdanje.
Nisam znao za ovo, Mo Gilligane. Evo što ćemo.
Što kažeš na ovo? Ništa veliko.
Što ako sutra navečer dovedemo petoricu tvojih prijatelja
da ti donesu sprdnju? Hoće li to biti u redu?”
Ljudi, mislim da nije znao da sam odrastao u siromašnoj četvrti.
Dovest će moje prijatelje za 24 sata?
Htio sam mu reći: „Buraz, zaboravi na njih.
Daj mi taj novac. Misliš li da mi je stalo…
Misliš li da mi treba emocionalna podrška?”
Ali to ne bi bilo profesionalno.
Dan poslije došli su moji prijatelji. Išao sam po njih.
Nisu znali što se događa. Oni će: „Hej, stari. Buraz. Što ima?”
Jedan nije mogao vjerovati. „Stari, L. A.?
Kao da sam u Grand Theft Autu.”
Rekao sam: „Moramo mu zahvaliti. To je najmanje što možemo.”
Otišli smo u njegov ured.
„Ovo su moji dečki. Želimo vam zahvaliti.”
Nije mogao vjerovati!
„Ajme meni. Moj Bože, Mo Gilligane.
Ovo su tvoji mandrači. Ajme.
Moj Bože!
Kao u Top Boyu. Mo, daj da te pitam…
Mo, kakav je plan?
Kako ćete ti i tvoji mandrači sutra doći do seta?”
Ja ću: „Ne znam. Dovoljno ste učinili.
Uzet ćemo Uber. Ne brinite se.”
On će: „Ajme! Uber? Fuj!”
„O, ne!” „Kako to mislite?”
„Slušaj, Mo Gilligane, sad si u Hollywoodu.
Moraš se tako i ponašati.”
Ja ću: „Što to znači?” On će: „Slušaj, Mo. Naći ćemo ti vozača.
Imat ćeš svog osobnog vozača za sve svoje potrebe.”
Pitao sam: „Jesi li siguran?”
On će: „Slušaj. Učinio bih sve za ove dečke iz Summerhousea, dobro?
Dobro, u redu.
U redu. Dobro. U redu.”
Sredio mi je vozača, ljudi! Nikad u životu nisam imao vozača.
Taj vozač zvao se DJ, dobro?
Pojavio se u odijelu s kravatom, ulaštenim cipelama i ispeglanim hlačama.
Nije bio puno stariji od mene. Dvije, tri godine.
Čim smo se upoznali, rekao je: „Hej, kako ste, šefe?
Kamo želite prvo, šefe? U razgledavanje?
Želite li na kavu?
U teretanu, šefe? Što želite prvo?”
Rekao sam: „Stani malo, buraz. Prestani me zvati šefe.
Sad si slobodan. Ne znam što se dogodilo
prije nego što sam došao, dobro?
Ali sad si jedan od mandrila, jedan od nas.”
Rekao sam: „Slušaj, DJ. Kamo da idemo?
Neki od mojih dečki imaju normalne poslove.
Kamo možemo izaći?”
DJ će: „Ništa se ne brini. Imam ideju.”
Nekoga je nazvao.
„Da.
Da.
Da, oni su Britanci. Da.
Da.
Ne, nije Gordon Ramsay. Ne.
Oni su kao…
Nešto kao Idris Elba, da.
U redu, da. Nego što.”
Odložio je mobitel. Pitao sam: „Koga si zvao?”
DJ mi kaže: „Slušaj, stari.
Dao sam tvoj broj najboljem promotoru u Hollywoodu.
Poslat će ti poruku.”
Rekoh: „Dobro, kul.” Dakle, dolazi mi poruka.
Prvo što mi je promotor rekao bilo je: „Što ima?
Na koje ime da rezerviram stol?”
Pošaljem mu svoje ime, Mo Gilligan. Dobro?
Hvala. Sâm izvodim svoje vratolomije.
Hvala. Puno vam hvala.
Jackie Chan nije mi ni blizu.
Poslao sam mu svoje ime.
Slušajte ovo.
On mi pošalje samo emojije vatre.
Pokažem to dečkima. Zbunjen sam.
Jedan mi kaže: „Buraz, svjetski si poznat.
Ne, brate. Zna te.”
Pošalje mi opet poruku.
„Čekaj malo. Lažeš. Nisi ti Mo Gilligan.”
Rekao sam mu: „Stani malo. Što misliš, o kojem je Mou riječ?
Mou Farahu? Mou Salahu?
S kojim si me Moom pomiješao?”
On će: „Nisi ti crni britanski komičar Mo Gilligan.”
Zapitao sam se jesam li ondje tako poznat.
Zatim dobijem: „Ne, lažeš. Otkazujem rezervaciju.”
Ja ću: „Buraz, nazovi me.” Branio sam se. Tipično za nas.
„Odmah me nazovi.”
Nazvao me.
Javio sam se i nabrijano rekao: „Hej.”
Čujem njega…
„Mo Gilligane, kućo stara.
Zašto mi nisi rekao da si u L. A.-u?”
„Nisam…
Nisam imao tvoj broj. Nisam znao, stari.”
On će: „Slušaj, stari. Dođi u klub kad god poželiš.”
Prekida razgovor. Svi smo zbunjeni.
Odijevamo se, odlazimo do kluba.
Ispred kluba bili su svi živi.
Reperi.
Igrači iz NBA-a, pa čak i dileri.
Svi su pokušavali ući.
Pomislio sam: „Kako ćemo ja i mojih pet prijatelja ući ovamo?”
Mi smo… Pitao sam: „Kakav je protokol?
Možeš li parkirati preko puta? Kako ovo funkcionira?
Mi ćemo ući, a ti ćeš ići jesti? Da ti pošaljem poruku?”
DJ mi je rekao: „Slušaj, čekat ću vas ovdje cijelu noć.”
Ja ću: „Što? Ako uđemo i bude nam ludo zabavno,
ti ćeš nas ovdje čekati?”
DJ kaže: „Da, stari. Cijelu noć.”
Iskreno, bilo mi ga je tako žao. Ali mojim prijateljima nije.
„U redu, bok. Idemo. Jebeš ovog tipa. Idemo.”
Rekao sam: „DJ, pridruži nam se. To je najmanje što možemo.”
„Sigurno, šefe? Mogu vam se pridružiti?
Sigurno, šefe? Stvarno?”
„Ne zovi me tako. Nismo u Djangu.
Dođi, sad si jedan od nas. Dobro?”
Dolazimo do kluba. Ispred smo. Svi su ispred. Pokušavaju ući.
Kako ćemo mojih pet prijatelja iz Londona, vozač i ja
ući u taj klub u koji pokušavaju ući ljudi tog kalibra?
Odlučio sam se poštedjeti sramote.
Poslao sam poruku promotoru. „Puno ti hvala
na rezervaciji stola u tako kratkom roku,
ali dečki i ja samo ćemo popiti piće iza ugla. Vidimo se.”
Poslao sam mu poruku.
Ljudi, kunem vam se. Majke mi, dobro?
Mama mi je ovdje gore.
Ako lažem, reći će: „Hej, gdje je taj vražji Jamajčanin?”
Poslao sam poruku, a zatim se začuo
nečiji glas ispred kluba…
„Hej!
Hej!
Odmaknite se! Svi!
Prolazi Mo Gilligan!”
Prvi put sam pomislio:
„Ovdje su dva Moa Gilligana. Kakva slučajnost!”
Jedan od dečki me bocne u bok i kaže:
„Na tebe misle.”
Škakljiv sam, pa sam…
„Brate, nemoj. Trudim se biti kul.”
Krećemo prema redu i dogodi se nešto baš čudno.
Dok smo hodali prema redu,
ljudi su se počeli razilaziti kao da sam Mojsije, dobro?
Hodam i hodam. Sve sam bliže.
Svi su moji prijatelji iza mene.
„Što? Jesi li to ti?”
Ja ću: „Smiri se, stari. Još nismo došli.”
Približavamo se.
Čujem neke cure u redu da nešto komentiraju.
„Ajme, znam ga.”
Ja ću: „Ne laži. Nema Goggleboxa u L. A.-u.
Molim te.”
Bio je ondje i NBA-ov igrač visok dva metra.
Zapriječio mi je put.
„Oprosti, stari. Pokušavam proći. Ispričavam se.”
Pretvarao se da me ne čuje i ne vidi.
„Ne znam tko je to.”
„Oprosti, buraz. Pokušavam proći.”
„Ne znam ga.”
Promotor mi kaže: „Dođi.”
„Ne mogu. Ovaj tip mi je zapriječio put.” Promotor će: „Hej, ti! Makni se!
Mo Gilligan prolazi.”
Znate što? Prošao sam pored njega kao da sam LeBron James.
„Mjesta, buraz.
Mjesta, buraz.”
Približimo se, oni uklone pregradu.
Prolazimo.
Nisu nas pregledali.
Frend će: „Buraz, imam vrećicu trave među guzovima.”
Prolazimo, a netko će: „Hej!”
Evo, sad će nas izbaciti.
Izlazi menadžer.
„Ajme meni. Mo Gilligan. Ajme meni.
Veliko mi je zadovoljstvo.
Hvala što si odabrao moj klub.
Trebat će mi samo dvije stvari.
Kreditna kartica i osobna. Je li to u redu?”
Rekao sam: „Dečki, ja častim.”
Dao sam mu karticu i osobnu.
Ljudi, u Hollywoodu je problem
što se ljudi žele povezati s vama kad čuju odakle dolazite,
no katkad kažu nešto što nema smisla.
Vlasnik kluba mi je rekao: „Bože dragi. Čekaj. Bože.
Vi ste iz Londona?” Rekao sam: „Jesmo.”
On će: „Ajme, kakvo ludilo.
Prošle godine bio sam sa ženom u Barceloni. Da.
Da.”
Jedan od dečki će: „To nije…” „Začepi.”
„Nego što, stari.”
Potom su nas uveli u klub.
Došli smo do svog stola. Vidio sam neke Londonce.
Primijetili su me i rekli: „Stari! Eno Moa! Ideš! Svaka čast!”
Iskreno, malo me ponijelo.
„Nije to ništa, buraz.”
Rekao sam: „Imam svoj stol. Dođite.”
„Jesi li siguran?” „Ma dođite.” Došli smo do svog dijela.
Prostor je bio mali, bilo je jako tijesno.
Dvanaestorica crnaca ondje je pokušavalo plesati.
Dodirivali smo se laktovima i rukama.
Pomislio sam: „Nema veze.
Da večeras umrem u Hollywoodu sa svojim prijateljima, umro bih sretan.”
Prišao mi je promotor. Rekao je: „Mo Gilligane, kućo stara.
Što ima?” Ja ću: „Slušaj, puno hvala.
Zaista ti hvala na ovome. Bilo je u posljednji tren.
Puno ti hvala, stari.”
On će: „Je li sve u redu?”
Ja ću: „Sjajno je. Malo je tijesno, ali što se može.”
„Molim?”
„Tijesno je, ali što se može.”
„Što? Ne. Jebeš to. Za tebe samo najbolje. Za mnom.”
Počeo je odgurivati ljude. Frend će: „Je li te pomiješao s nekim?”
„Možda s Muhammadom Alijem. Ne znam što se ovdje događa.”
Dobro?
Dolazimo do drugog dijela kluba. To je dio za iznimno važne ljude.
Dolazimo onamo. Zato kažem da je Hollywood ludo mjesto.
Ondje je bio jedan muškarac koji je bio s osam žena.
Promotor mu je rekao:
„Hej, stari. Jako mi je žao, ali moraš se pomaknuti.”
Tip je podivljao.
„Kako to misliš? Tko si ti, jebote?”
Svaki put kad bi to izgovorio, ego bi mi nastradao.
„Tko si ti, jebote?”
Pogledali smo se i rekao sam…
„Jesi li gledao Tvoje lice zvuči poznato?
Nisi?”
Promotor je rekao: „Slušaj, stari. Liberty je najbolja konobarica.
Pobrinut će se za vas.”
Dolazi Liberty.
Bila je visoka oko 183 cm, dobro? Kao model Victoria's Secreta.
Nosila je korzet, čizme do bedara i tange, dobro?
Jeste li me čuli?
Korzet, čizme do bedara i tange.
U klubu, dobro?
Dakle, ako ispruži nogu, bum!
Usmine, Cilit Bang! Usmine ispadaju.
Mislim da ne shvaćate što govorim.
Ovo nije isto kao izlasci u klubove davnih dana.
Konobarica bi vam rekla: „Što ima, dečki? Jeste li za Jägerbombe?
Vičite ako želite Jägerbombe, dobro?”
Ova žena prišla mi je s popisom.
Rekla je: „Hej. Ajme. Što ima, Mo Gilly?”
Rekao sam: „Buraz, tko je to?”
Ona će: „Ajme, sigurno ste jako žedni. Ovdje su vam pića.”
Ljudi, otvaram kartu pića. Pali se svjetlo. Digitalna je.
Cijene su navedene. Gledam cijene.
Dok gledam kartu pića,
karta pića gleda mene, dobro?
Neću se ovdje pred 15 000 ljudi pretvarati da ne zarađujem dobro.
Ali ljudi, kunem vam se
da kad sam gledao cijene tih pića, nešto sam se zapitao.
Zapitao sam se: „Ulažem li u dionice ovih brendova alkoholnih pića?
Kakve su ovo cijene, dovraga?”
Gledam prijatelje, ali ne i oni mene.
Svi su odjednom postali arhitekti. „Je li ono luster?
Gore su dva lustera. Kako su ih ondje postavili?
Kako?”
Svi imamo bar jednog škrtog prijatelja.
Kažem mu: „Pogledaj ove cijene.”
Pogledao me i rekao: „Buraz.
Znaš li koliko boca za te novce možeš kupiti u Costcu?”
Liberty će: „Oprosti, Mo Gilly. Moram te malo požuriti. Oprosti.”
Pomislio sam: „Ovdje ne moram nikoga zadiviti. Nitko me ne poznaje.”
Sve je u redu. Odabrao sam najjeftiniji paket.
Liberty će: „Samo da ti objasnim.
To je naš početni paket.
Nema rasvjete, predstave, prskalica, natpisa. U redu?”
Rekao sam: „Sasvim je u redu.” Ode ona.
Vraća se dvije minute poslije s kantom, dobro?
S kantom, dvije boce šampanjca, bocom votke i bocom konjaka.
Pomislio sam: „Ovo je u redu.”
Taj holivudski život zadivio je moje frendove.
Jedan je šampanjac nudio djevojkama kao na Posljednjoj večeri.
„Da, dođi. Uzmi malo. Da. Ne. Popij malo.”
Da. Ne, ne. Pozovi prijateljicu. Da. Sve pet.”
Nisam škrtac, ali kunem vam se
da sam gledao svaku čašu i mislio:
„Buraz, svaka ta čaša košta 95 dolara.
Da sačuvamo drugu polovicu? Jebeš sve. Vratit ću je.
Vraćam je.”
Ali pomislio sam: „Mo, opusti se i uživaj.”
Ljudima poput mene i mojih prijatelja to se ne događa svaki dan.
Zato sam počeo uživati.
Vidio sam da NBA-ovi igrači dobivaju svoj paket.
Čovječe, kakav prizor!
Imali su prskalice i sve.
Imali su i natpis. To još nisam vidio u klubu.
Njihova konobarica drži natpis i gleda nas.
Prolazi ovako s tim natpisom, dobro?
Što piše na natpisu?
Svi na plesnom podiju vrište…
Pogledam natpis. Što piše na njemu?
Pisalo je: „Došli su dečki iz NBA-a.”
A ispod toga?
„Iskažite se, švorc Londonci.”
Mislim si: „Ma ne misle na nas.”
Mi nismo švorc Londonci, zar ne?
A onda je DJ uzeo mikrofon i rekao: „Stari moj!
Prozvali su Londonce.
Prozvali su mog čovjeka, Moa Gilligana! Evo ga!”
Svi u klubu okrenuli su se i pogledali me.
Kako se usuđujete? Bio sam u emisiji Dobar, bolji, najbolji…
Rekao sam: „Zaboravi, stari. Naručit ću još pića.”
Dečki su mi rekli: „Nemoj. Upravo to žele.
Žele da potrošiš još novca. Upravo to žele.
Žele svađu između crnaca.”
Rekao sam: „Ne, čekaj.
Gdje ste bili dok ste gledali lustere i spominjali Costco?”
Rekao sam: „Ne, zaboravi. Daj da…”
Gledam kartu da vidim što si mogu priuštiti
i koliko ću novaca morati prebaciti s jednog na drugi račun.
Možda prekoračim… Tako to bude!
Kad znamo da ćemo se istrošiti, pitamo se što možemo prodati.
„Koliko mogu dobiti za PS5 kad se vratim?”
Tako je to kad znamo da ćemo pretjerati.
Gledam što si mogu priuštiti.
Slušajte ovo. DJ opet uzima mikrofon.
On će: „Stari moj!
Prozvali su Londonce.
Što bi Skepta rekao?”
Skepta?
Kakve veze Skepta ima s ovim?
Pod pritiskom sam i mislim: „Kvragu, sutra ću biti na Link Up TV-u.”
Gledam kartu pića i vidim jednu stvar.
Paket naziva Crni Dijamant, dobro?
Rekao sam: „Dajte mi ovaj.”
Nije pisala cijena, nego „CNU”.
Ne znam što to znači. Imam disleksiju.
Vjerojatno „cicija na ulazu”.
Uzeli smo taj paket, dobro?
Liberty je otišla.
Prošlo je deset minuta. Nema boca, pića i prskalica.
Mislim si: „Prevarili su me.”
I onda niotkud
DJ zaustavlja glazbu, dobro?
Zatim je ugasio svjetla u klubu.
Sva su se svjetla ugasila.
Ne dobije svatko dva Netflixova specijala.
Uzima mikrofon i govori: „Stari moj!
Prozvali su Londonce.
Prozvali su Moa Gilligana.
Moa Gilligana, Moa Gilligana…
Ali nisam znao, nisam znao…”
I to nije bila prava jeka, nego je to sâm izgovarao.
„Nisam znao, nisam znao…
da će ovako uzvratiti!
Uzvratiti, uzvratiti…”
Mislim si: „Koji kurac, buraz?”
Vidim da je Liberty u kuhinji.
Pogledam je i kažem: „Liberty, što se događa?”
Ona će: „Pričekaj trenutak. Sad ću doći.” Dobro?
I nosi plašt s maskom.
Kakvo je ovo čudno Iluminati P. Diddy sranje?
Što će se večeras dogoditi u Hollywoodu?
Nisam stigao ni razmisliti.
Počela je svirati glazba.
Liberty izlazi, dobro?
Ne smije se. Oči su joj širom otvorene.
Čudno hoda. Izlazi sama, ljudi moji.
Liberty je ovako izašla, ljudi.
Ovako.
Iza Liberty bile su dvije plesačice.
I one su u plaštevima plesale taj čudni ples.
Samo…
Slušajte, ljudi.
Iza Liberty bila su četvorica tjelohranitelja, Samoanci.
Nešto su držali,
ali nismo vidjeli što, dobro?
I oni su izašli plešući taj isti čudni ples.
Ovako.
Zapitao sam se koju će kozu žrtvovati u tom klubu, jebote.
Svi samoanski tjelohranitelji govorili su: „Hej, hej.”
Nešto su podizali, ali nismo vidjeli što. Znate što su podizali?
Podizali su lijes u kojemu je bilo 25 boca šampanjca!
I onda su ovako marširali do nas.
„Hej, hej, hej.”
Cijela moja ekipa počela je divljati.
„Što? Hej! Što?
Hej, Mo! Je li to za nas?
Je li to za nas?
Oj, zakuni se, bismillah! Jesi li ti zaslužan za ovo?
Mo, slušaj, ako ovo nije za nas,
kunem ti se u mamu da ću te šakom u glavu.
Mo, reci mi jesi li ti zaslužan za ovo.”
Prisvojio sam sve zasluge.
Rekao sam: „Stari, katkad jednostavno moraš tako.”
Ljudi, ne sramim se ovo reći. Počeo sam se gubiti, dobro?
Počeli su na naš stol stavljati sve boce, jednu po jednu.
Osjećao sam se kao diler, jebote!
Počeo sam pokazivati uzbuđenje. Ovako.
Otišao sam ravno do NBA-ovaca.
„Što je?
Što je?
Tako se to kod nas radi, buraz.”
Ljudi, prvi put u životu nisam znao tko sam.
Ne shvaćate! To se nikad nije dogodilo. Nisam znao tko sam.
Jedan je igrač rekao: „Stari, moram znati kako se zoveš.”
Rekao sam: „Nije bitno, stari.”
On će: „Ne, Britanče. Nisam to nikad vidio. Kako se zoveš, Britanče?”
Ja ću: „Što te briga, jebote!”
On će: „Ne, Britanče. Tko si ti?” Ja ću: „Ja?”
„Ti.” „Ja?”
Rekao sam: „Ja sam, ja sam…
Dushane, buraz.”
„Prodajemo drogu, jebote!” Moji prijatelji će: „Opa, čekaj malo.
Ne bavimo se time.
Ja sam informatičar. Što izvodiš?”
Ljudi, prvi put u životu nisam znao tko sam.
I kad bih se napio, uvijek bih znao tko sam.
Dijelio sam boce šampanjca kao da sam Oprah.
„Evo tebi jedna, evo i tebi. Svi dobivate bocu!”
Izgubio sam se, ljudi.
Dao sam bocu šampanjca i vozaču DJ-u.
„DJ, uzmi bocu šampanjca.”
„Ne, stari. Ne pijem šampanjac.”
„Daj, buraz. Jesmo li kompići ili ne?
Živi malo, stari.”
On će: „Ja to ne pijem.” Pitam ga što pije.
„Što piješ?” On će: „Volim tekilu.”
Ja ću: „Liberty, dođi ovamo.
Ovo je DJ, najbolji vozač svih vremena.
Donesi mu bocu tekile.” Donijela je bocu koja izgleda kao vaza.
Dao sam mu bocu. Slušajte ovo, ljudi.
DJ je počeo plakati usred kluba, dobro?
Dok se sve to odvija, on će: „Ne, stari.
Ne, stari. Ne.
Nitko od mojih klijenata nije se odnosio prema meni kao vi.”
„Slušaj, DJ. Sad si jedan od mandrila.
Dio si naše obitelji.”
On će: „Jesi li siguran?” Ja ću: „Da, buraz.
Znaš što? Daj i meni bocu.”
Tako smo svi imali bocu.
DJ će: „Hej, stari. Reci nešto gangsterski iz svog kvarta.”
Ljudi, nisam iz takvog kvarta.
Nisam govorio gangsterski. On će: „Reci nešto.”
Zamjena autostakala
Popravak autostakala
DJ-u se to svidjelo. „Da, zamijeni to staklo. Da.
Jer ima rupe od metaka.” „U redu, buraz.
To je od kamenčića, ali ako te to veseli…”
Počeo sam se gubiti.
Pomislio sam: „Mogao bih se naviknuti na ovaj holivudski život.”
Okružen prijateljima i svim tim ljudima.
Ispijam šampanjac. Znate?
Zatim je jedan NBA-ovac rekao: „Ne, stari!
Moramo nazdraviti mom kompiću Dushaneu.”
Klubom se orilo:
„Hej, Dushane!”
Pomislih: „Ajme, Bože.” Slušajte me sad.
To je bio jedan od najboljih trenutaka u mom životu.
Zaboravite na komediju i nagradu BAFTA.
U tom trenutku pomislio sam: „Ajme, ovo je…”
Zaboravite moje rođenje. Nisam bio prisutan.
To je bio jedan od najboljih trenutaka. Svi smo otpili gutljaj.
Jedan od najboljih trenutaka.
Rekao sam: „Liberty, sad ti. Doneseš račun?”
Otpijam posljednji gutljaj. Škrt sam. Platio sam ovo.
„Spremi bocu šampanjca u džep. Ponesi je kući, buraz.”
Najbolji trenutak u mom životu. Dolazi Liberty.
„Hvala na računu.”
Rekoh: „Odi ti s njim. Odi…”
Ljudi, jeste li se kad pokušali otrijezniti da biste nešto razumjeli?
Jeste li? Jeste li si ovako protrljali čelo?
Počnete shvaćati što se događa.
Da su vam svi gumbi otkopčani.
Ne razumijete. Svi su mi gumbi bili otkopčani!
I pupak mi je bio vani!
Čak mi je i pupak rekao: „Stari, danas si baš prošvikao, ne?”
Gledam taj račun.
„Oprosti, Liberty…”
„Dobro…”
Ona će: „Ajme, Mo Gilly. U čemu je problem? Što je bilo?”
Ja ću: „Dobro, samo malo.
Pokušavam shvatiti cijenu poreza i napojnice.
Koliko košta ta boca?”
Ona će: „Provjerit ćemo. Porez, napojnica…
Dobro. Jedna boca Case Azul je…
U redu je. Ona je samo 5000 dolara.”
To ne uključuje moju bocu
te prvi i drugi paket.
Pogledao sam Liberty i rekao: „Da…
Sad znam zašto te zovu Liberty, jebote.”
Rekao sam: „Dobro…”
Gledam u račun, a ona će: „U čemu je problem?”
„Pa, ovo je…” Ona će: „Što je bilo, Mo Gilly?”
„Ovo je…” Ona će: „Hajde, budi iskren.” „Ovo je…
apsurdno. Apsurdno je, zaboga!”
Jedna od najboljih noći u mom životu
pretvorila se u jednu od najgorih.
Da se razumijemo, imao sam novaca, ali pomislio sam:
„Ajme! Hoće li moj život sad krenuti nizbrdo?”
Sad sam u vrhunskim holivudskim serijama.
Imam svoju seriju, osvojio sam nagradu BAFTA.
Hoću li uskoro biti u emisiji Ne možeš platit? Sve ćeš nam vratit?
Ne kao voditelj, nego natjecatelj.
Pomislio sam: „Ajme!”
Znate što? Obećao sam vam iskrenost.
Pomislio sam:
„Znam kako ću vratiti taj novac. Kvragu i sve.
Sutra ću nešto objaviti na OnlyFansu.” To sam si rekao.
„Vratit ću taj novac za 24 h.”
Neću gubiti vrijeme.
Idemo. Jebeš sve. Srijede su za šupak. Pare na sunce.
Pomislio sam: „Bože, ovo je nešto najgluplje
što sam učinio u cijelom svom životu.”
Pomislio sam: „U redu je. Još nisam platio.”
Kreditnu karticu i osobnu dao sam menadžeru.
Mobitel mi zavibrira. Pomislim: „Što je to?”
Mama želi znati kako sam?
Pogledam mobitel i vidim izvršenu transakciju.
Provukli su karticu.
Počeo sam sumnjati u bankarski sustav.
Jeste li vi normalni?
Kako je ovo odobrila služba za otkrivanje prijevara
dok sam u inozemstvu?
Nisam dobio jednokratnu lozinku! Ništa!
Ali ako sam u lokalnoj trgovini i kupujem izbjeljivač i kekse,
želite me osramotiti i postavljati mi pitanja? „Jeste li to vi?”
Da, ja sam!
Najgora noć u cijelom mom životu.
Grozno. Kad sam se iduće jutro probudio,
svi su mi prijatelji rekli: „Oprosti što te budimo.
Želimo ti od srca zahvaliti.”
Ja ću: „Ma ne, dečki…” Jedan će: „Buraz. Mislim da ne shvaćaš.
To je bila jedna od najboljih noći u mom životu.”
„Buraz, imaš djecu.”
„Brate, jebeš njih. Ne sviđaju mi se.
Najmlađa je zlobna. Zapravo mi se ne sviđaju.
Slušaj. Prijatelji smo i htjeli smo ti ovo reći.
Razumijemo. Znamo za račun.
Htjeli smo ti reći da se to više nikad neće ponoviti.
Kao tvoji pravi prijatelji,
htjeli smo te probuditi i zahvaliti ti.
Zaista ti hvala.”
Imali smo predivan i iskren razgovor. Sve to činimo za prijatelje.
Novac dođe i ode. Prijatelji su obitelj koju sami birate.
I onda… Da, istina je.
Slušajte. Nikad ne odustajte od prijatelja.
Oni su obitelj koju ste odabrali.
Jedan od njih rekao je: „Znam što će te oraspoložiti.
Dečki i ja smo se udružili. Vidi.
Donijeli smo ti kavu i muffin.”
Ljudi, kunem vam se životom, pogledao sam ih i pomislio:
„Nadam se da će vam se avion srušiti. Mislite li da je to dovoljno?”
Bilo je to drukčije doba.
Bilo je to prije tri i pol godine. Bio sam samac, dobro?
Nisam uživao u tome.
Morao sam ići sâm na jedno vjenčanje.
Znate kako je. Mi muškarci znamo prikriti osjećaje.
Posvuda oko vas je romantika.
Dečki ne mare za to.
Postoje dvije vrste romantike. Imate nove parove.
Trljaju se nosom o nos i slično. „Da.”
Uzbuđena je. „Ovako ćemo i mi.”
„Uhvatit ću buket.”
Imate i parove koji su godinama zajedno.
Oni si misle: „Hej, kad dođemo kući,
idemo spavati. To je sve što želimo. Spavati.”
To vam je jedino bitno, zar ne?
Mislim da žene vole romantiku više od muškaraca.
Ne želim generalizirati,
ali žene vole malo romantike.
Ondje je bila jedna žena, sama. Plakala je, dobro?
Nije znala da plače. Suza je sama potekla. Znate li da je to moguće?
Nenajavljeno se pojavila. Samo se otkotrljala niz lice.
Primijetila je to i rekla: „A, ne. Danas nećeš. Jaka sam.”
Izgovarala je pozitivne afirmacije. „Jaka sam. Kul sam. Ljubazna sam. Ne.
Gdje je moj kristal? Gdje mi je kvarc? Gdje je?”
Ali žene imaju jednu prekrasnu osobinu.
Žene paze na druge žene.
Žene, nemojte prestati s tim.
To je nešto predivno.
Dvije žene na plesnom podiju
primjećuju da jedna žena plače.
Ludo se zabavljaju, ali ne mogu ne primijetiti.
Plešu i kažu: „Curke.
Nemojte se sad okretati, dobro?
Vidite li onu djevojku lijevo? Plače.”
„Ti to ozbiljno?”
„Da. Nemojte je gledati.”
„Neću gledati. Neću je pogledati.”
„Ajme, kvragu. Idem joj nešto reći.”
Otići će onamo. Žene se pretvaraju.
Ali jako ste očite! Ovako.
„O, moj Bože. Nemoj me zezati!
Čekaj malo. Nema šanse da kraljica poput tebe plače.
Ne. Oprosti, draga. Ne u toj Oh Polly haljini.
Posvuda je tražim.
Nema šanse. Slušaj, draga. Ne plači.
To ti nije damski i obazrivo. Dođi, draga. Ne plači.”
Upoznat će je sa svojim prijateljicama.
Sve te žene okupit će se oko nje. Obrisat će joj suze s lica.
„Ne plači.
Slušaj, ne plači. Prekrasna si, dobro?
Sve smo to doživjele. I Chantel. Zar ne, Chantel?”
Chantel će: „Kako to misliš?
O čemu govoriš?”
Neke će žene izdati svoje prijateljice
da pruže emocionalnu podršku ljudima koje ne poznaju.
„Ukratko, ne poznaješ je,
ali otac njezina djeteta u zatvoru je zbog oružane pljačke.
Nije li tako, Chantel?”
Chantel će: „Zašto joj odaješ moje tajne? Što je tebi?”
„Slušaj, u redu je. Gledali smo ga u onoj policijskoj emisiji.
Slušaj, nemoj plakati.
Nemoj plakati, dobro?
Brzo, Claire. Daj mi svoj ruž, dobro?
„Ne moju Charlotte Tilbury!”
„Daj mi jebenu Charlotte Tilbury. Ne plači. Znaš li zašto?”
Znate što?
Žene uvijek imaju spremne inspirativne citate.
U tren oka.
Ovaj im je najdraži, dobro?
Ovo je njihova pobjeda u 90. minuti. Najviše ga vole.
„Slušaj, draga. Ne plači. Nemoj plakati, dobro?”
Jadnica će: „Zašto?”
„Nemoj plakati. Znaš li zašto?
Jer tako on pobjeđuje. Nemoj mu to dopustiti!”
Pogledajte sve ove vještice. „Da, taj sam iskoristila.
Ne daj mu da pobijedi. Uvijek će pobijediti!”
Kao da smo u emisiji Loose Women!
Muškarci to ne rade. Ne pružamo emocionalnu potporu.
Znate što? Muškarci gledaju svoja posla.
Stručni smo u tome, dobro?
Recimo da je sad ovdje muškarac u toaletu
koji plače zbog slomljena srca.
Ali stvarno plače.
„Ne mogu vjerovati! Ne mogu vjerovati da mi je to učinila.
Zašto?
Zašto?”
Svi muškarci u tom toaletu gledali bi svoja posla.
Prali bi ruke do iznemoglosti.
Pokušavali bi saznati što se dogodilo. Ovako.
„Jadna pizda.
Jebote led.”
Reći ćemo nekim frendovima, zar ne?
I mi volimo tračati.
Ali u tim situacijama ne možemo ostati ozbiljni. „Buraz, čuj…
U toaletu je jedan muškarac.
Ne smijem se smijati. Ozbiljno je.”
„Zašto? Što je bilo? Reci!”
„U toaletu…
U toaletu neki tip plače. Kunem ti se.”
Neki će imati suosjećanja. „Ne zezaj!
To je ludo, brate. Jadan. Sigurno mu je teško.”
Uvijek ima taj jedan. „Je li?
Daj da ga vidim!”
„Plače kao neka pičkica!”
„Čekaj, što to radiš?
Što to radiš, Jerome?”
Uvijek sam vjerovao da žene imaju sve pod kontrolom.
Uvijek imaju auto i dobar posao.
Imaju svoju kuću.
Žele još samo g. Pravog.
Kad žene navrše 30, 40, 50 godina,
više se ne zafrkavaju.
Znaju što traže. Imaju popis kriterija.
Važno je i koji ste znak u horoskopu.
„Da, lav. Nije to za mene. Moj bivši je lav. Ne.”
Samo zato što ste se rodili u tom mjesecu.
„To je znak za uzbunu. Žao mi je.”
Dobro?
Imaju dodatan popis. Svaki dan dodaju nešto na njega.
Znate koji popis? Popis onoga što im se gadi, dobro?
Ne znam znate li na što mislim.
Uglavnom, njima se zgadi nešto što radimo,
a da nismo svjesni da to radimo i vagina im se samo osuši.
To je to. Pica se zaključa. Ne može se ponovno otključati.
To je to. Za danas je zatvorena.
Da? Reći ću vam nešto. Može im se zgaditi bilo što.
Mislim da niste toga svjesni.
Pitajte ih o tome na idućem spoju. Nećete moći vjerovati.
Dat će vam jako detaljne primjere.
„Da. Znaš ono kad upoznaš nekoga?”
„Da? Reci.”
„Recimo da idete igrati stolni tenis.”
Što joj se tu gadi?
Muškarci vole stolni tenis.
Išao sam u omladinske klubove. Volim stolni tenis.
Ona će: „Ne. Važno je što se dogodi tijekom igre.”
Što joj se tu gadi?
Jedna mi je rekla: „Znaš što mi se gadi? Kad muškarac lovi lopticu.”
„Čekaj.
Pronašao sam je.”
Dame, da vas pitam. Gadi li vam se to?
Da!
Pogledajte se! Niste to znali!
Zapišite si: „Trčanje za lopticom.”
Ne možete ni zamisliti što im se sve gadi!
Morat ćete sve promijeniti, dobro?
„Sjećaš se kad smo se spremali za Moov nastup? Da? Što si učinio?”
„Ne znam. Istuširao sam se i odjenuo.”
„Ne, razmisli malo. Što si prvo odjenuo?”
„Istuširao sam se…”
„Znaš što si učinio?” „Što?”
„Odjenuo si majicu prije bokserica, dobro?”
To se navodno zove „Winnie-the-Pooh”!
Žene, to vam se gadi?
Kad odjenemo majicu prije bokserica?
Pogledajte sve te podignute ruke!
Ispali su vam su guzovi.
Vaš mali pišo…
Vjerujem da žene to primjećuju
jer žele pronaći sitnice koje vole na vama.
Imam teoriju kad je o ljubavi riječ.
Moja teorija sastoji se od tri dijela.
Saslušajte me, dobro?
Kao prvo, važna je sama ljubav.
Kao drugo, važno je slušati.
Morate slušati osobu s kojom ste u vezi.
Recimo da je vaša momčad izgubila utakmicu.
To vam je uništilo cijeli vikend. „Čovječe, kakva sprdnja.
Kako smo uspjeli izgubiti?”
Žene, nemojte ovo reći: „Mi?!”
„Mi?
Otkad ti igraš za njih? Mi?”
Kažeš joj: „Ljubavi, molim te, ne sad.”
„Pa sve je u redu. Sve je dobro.
To je samo utakmica.”
„Nije, jebote! O mom je životu riječ!
Ništa nemam!”
„Sve je u redu. Imaš mene.”
„Ne želim tebe, jebote!
Nisi napadač, zar ne?”
Ovo posljednje je najvažnije. Odanost.
Budite odani osobi s kojom ste u vezi.
Ovdje vidim puno parova. Budite odani.
Da se razumijemo, postoji ona staromodna odanost.
„Dok nas smrt ne rastavi” i sve to.
No postoji i druga vrsta odanosti.
Ono što činite, a što drugi ne razumiju, dobro?
Može to biti bilo što. Kao kad birate što ćete gledati na TV-u.
Upalite Netflix. „Što ćemo gledati?”
Vidite Stranger Things, Adolescenciju, Top Boya, Superekipu.
Vaša draga nešto vidi i kaže: „Ljubavi, svi ovo spominju.
Moramo to pogledati.” To je odanost. To je to.
Gledat ćemo to. Ne sad, ali hoćemo.
Tu počinje odanost, zar ne?
To znači da ni vi ni ona to ne smijete gledati ni s kim drugim.
To je odanost oko koje ste se dogovorili, zar ne?
Većina muškaraca žele biti zaštitnici.
To znači da možete prehraniti obitelj.
To znači da želite imati kontrolu, zar ne?
Što volimo? Daljinski upravljač.
Volimo premotavati i pauzirati.
Želimo daljinski upravljač.
Žene vole nešto drugo.
Osjećati sigurnost u vašoj blizini.
Da se mogu opustiti.
Uz čašu vina, zar ne?
„Čekaj, popit ću čašu vina prije nego što počnemo.
Na brzinu, može? Samo prst, dobro?
Samo prst, dobro?”
Pronađete što ćete gledati.
Zagrlite se i počnete.
Bum! Počinje.
Počeli ste. Gledate seriju, dobro?
Nakon deset minuta odjednom postane tiho. Zar ne, dečki?
Nakon 15 minuta
ona se pretvori u uspavanu ljepoticu.
Zaspala je, zar ne?
Ne zato što je rano ustala
ili je imala težak dan i bila na treningu.
Znate zašto je zaspala?
Zato što je u pet minuta popila pola litre vina.
Gotova je.
Sad moramo sami pogledati seriju koju smo planirali pogledati s njom.
Tada joj pokažete odanost.
Trebali ste je zajedno gledati, ali onda je pogledate sami, zar ne?
„Bit ću nestašan, pa ću pogledati jednu epizodu.”
Počnemo je gledati. Prođe 30 minuta.
Zaista uživamo, zar ne?
Žene, znate li zašto uživamo? Sad ću vam reći.
Jer nam nitko ne postavlja prokleta pitanja
o radnji u seriji.
„Tko je on? Zašto ga je ubio? Vrati. Je li to Banderas?
Odakle on? Proguglat ću.
Pauziraj. Tko je on?”
„Ljubavi, gledam ovo prvi put u životu.”
„Pa samo pitam! Zašto si tako bezobrazan?
Jako si bezobrazan!
Bože.”
Nema toga.
Nastavite gledati seriju.
A onda će Netflix testirati vašu odanost.
Netflix će vam reći: „Hej.
Slušaj.
Sad će početi odjavna špica.
Ali čuj, iduća epizoda počinje
za pet, četiri, tri, dva…
Što želiš?”
„Jebeš nju. Druga epizoda!”
Druga epizoda!
Znamo da ne bismo trebali gledati drugu epizodu.
To je svetogrđe u vezi.
Ne biste smjeli, ali pokrenete drugu epizodu.
Ali što se dogodi? Probudi se uspavana ljepotica.
Ali nije to obično buđenje.
Kao da vam je u snu neki duh rekao:
„Nešto je zgriješio.”
Vi žene samo se probudite…
Pauziraju. Pogledaju mobitel. Vrijeme je uvijek isto.
„Sad je jedanaest i jedanaest!
Anđeli su mi rekli. Gdje je moj kristal?
Samo malo. Druga epizoda?
Gledaš drugu epizodu?
Ajme, ne mogu vjerovati.”
Žene počnu pretjerivati. „Ne mogu vjerovati.
Zaspala sam na samo pet minuta.”
Ljubav je nešto najbolje.
Ljubav prema partneru, prema obitelji.
Zato radim sve ovo. Radi svoje obitelji.
Sad imam sreće što mogu raditi i nešto drugo.
Nedavno mi se ostvario jedan san.
Jedan od najvećih izdavača na svijetu rekao mi je: „Obožavamo tvoju komediju.
Želimo da napišeš knjigu za djecu.
Dat ćemo ti 12 mjeseci da dokučiš što želiš pisati.”
A zatim… Kao što sam rekao, večeras ću biti iskren s vama.
Prošlo je tih 12 mjeseci.
Dobio sam e-poruku u deset ujutro.
„Mo, nadam se da si dobro. Možemo li se vidjeti na Zoomu?
Želimo razgovarati o knjizi.” Dobro?
„Molim? Bože. Totalno sam zaboravio na knjigu.”
Otrčim dolje,
uđem u kuhinju, spojim se na Zoom u ogrtaču i pidžami.
U tom pozivu bilo je 30-ero ljudi, dobro?
Cijela izdavačka kuća, dobro?
„Hej, Mo! Kako si? Dugo se nismo čuli.
Kako napreduje knjiga?”
Pomislih: „Ajme, posve sam zaboravio.”
Znate što? Ne mogu tim ljudima tratiti vrijeme.
„Puno vam hvala na ovoj prilici.
Nažalost, ništa od moje knjige.”
Rekli su: „Zašto? Što se dogodilo?”
„Slušajte. Nemam nikakvih ideja.”
Oni će: „Mo, slušaj sad.
Imamo ideju. Volimo tvoje dječje pjesmice.
Tvoje rastafarijanske pjesmice.
Što kažeš na ovo? Opjevaj neke bajke.
Da. Opjevaj Crvenkapicu.
Da. Možeš opjevati Zlatokosu i Medenjaka.
Možeš i Janka i čarobni grah. Nisu zaštićeni.
Što kažeš na to? Ali…
Neka budu u jamajkanskom stilu.”
Rekao sam: „Koji se Bob Marley ovdje događa?”
Gospođa će:
„Što kažeš na to da nam nešto izvedeš u svojoj kuhinji?
Tony ti može pomoći s pisanjem, dobro?”
Imali su crnca Tonyja. „On ti može pomoći.
Što kažeš na to? On je iz istog mjesta kao ti.”
Rekao sam: „Puno vam hvala, ali to ne bi bilo u redu.
Ne želim imati osjećaj da prodajem svoju kulturu.”
Oni će: „Ah, Mo. Kakva šteta!”
„Zašto? Jer nisam poslušnik koji izvršava naredbe?”
Oni će: „Ne, Mo.
Imao bi autorska prava. I što je još važnije, platili bismo ti.
Ne bi to bilo puno, ali platili bismo ti otprilike 300 000 funti.”
Dakle,
evo što sam im izveo u svojoj kuhinji.
Svirajte, molim vas.
Ej, čujte što im rekoh
Slijedi iz mog kvarta jedna pričica
O djevojčici imena Crvenkapica
Zvali su je sad Rekli joj da dojuri
Baka joj je bolesna i drhturi
Trči ona, pleše Brza kao strijela
Juri ona, pleše Napeta je cijela
Vidi ona vuka Odjeven je kao bakica
Uzima nož Puca ko kokica
Iduća cura Kakvog li štosa
Zove se ona Zlatokosa
Ulazi u kuću Kašu im jede
Krade im znanje Da dobiju sjede
Ali ne, njoj to nije dosta
U krevetu im spava Jako je prosta
U krevetu im spava Pada joj kosa gusta
U krevetu im spava Stjenice pušta
Medenjak je čovječuljak od medenjaka
Sladak je i drag taj Medenjak
Ne znaju oni tog Medenjaka
Sladak je i drag taj Medenjak
Hej! Medenjak Ubit će ga bez problema
Medenjak Ubit će ga bez problema
U sebi ima oraha I malo glutena
U Medenjaku jaja nema
Kažem da u Medenjaku jaja nema
Medenjak se bez jaja priprema
Dakle, na Zoomu sam. Sve je sjajno.
Bjelkinje iz srednje klase divljaju, dobro?
Govore: „Ajme meni!
Ovdje je kao u Notting Hillu! Koji crni vrag?!”
Znao sam da mi ide dobro
jer je onaj crnac, pisac Tony, isto podivljao.
Prebacio se na jamajkanski. „Koji ti je đavo, brale?”
Ljudi, zaboravio sam tko sam!
Toliko sam se izgubio da sam zaboravio da je to knjiga za djecu
kad sam došao do Janka i čarobnog graha.
Da, svirajte.
Hej, što sam vam reko
Zaplješćite!
Hej, što sam vam reko
On ima grah Kravu je prodao
Uz grah se popeo
Hi, ho, crno ti se piše
Zovem se Janko I ne seri više!
Londone, to je to od mene.
Puno vam hvala.
Bog vas blagoslovio.
Puno vam hvala.
Kad kažem „južni”, recite „London”.
-Južni! -London!
Kad kažem „Mo”, recite „Gilligan”.
-Mo! -Gilligan!
Kad kažem „Mo”, recite „Gilligan”.
-Mo! -Gilligan!
Hvala. To je to od mene. Čuvajte se. Bog vas blagoslovio.
Puno vam hvala.
MO GILLIGAN SE ISKAZAO SAD VI!
Hej!
Prijevod titlova: Tina Vlakančić