Downloaded from YTS.BZ
Official YIFY movies site: YTS.BZ
‫לא לשכוח. לנשום.‬
‫כואב?‬
‫טוב, זאת רק ההתחלה.‬
‫לא לוותר.‬
‫קדימה!‬
‫מרפקים צמודים!‬
‫לשמור על ריכוז.‬
‫קדימה, לא לוותר!‬
‫קדימה!‬
‫איגרוף זה חזרתיות ועקביות.‬
‫היי!‬ ‫-ימין, שמאל, התחמקות!‬
‫שמאל, ימין, וו, התחמקות.‬
‫שמאל, ימין, אפרקאט, ימין, התחמקות.‬
‫שמאל, ימין, וו, התחמקות.‬
‫שמאל, ימין, שמאל,‬
‫אפרקאט, ימין... ודי.‬
‫אוקיי? יש שאלות?‬
‫אפשר פיפי?‬
‫מתי זה נגמר?‬
‫את גבר או אישה?‬ ‫-השרירים האלה אמיתיים?‬
‫אני חייבת לזוז. אשאיר לך אותן?‬
‫כן, מותק?‬ ‫-אהובתי, הכול טוב?‬
‫כן, ואתה? איפה אתה? עדיין בעבודה?‬ ‫-כן, בדיוק יוצא.‬
‫אתה עושה צחוק?‬
‫אני יוצא.‬ ‫-אני שומעת. אתה עדיין בעבודה.‬
‫אני יוצא, נשבע.‬ ‫-עצור, מותק...‬
‫כבר בא.‬ ‫-זה רשום לך ביומן.‬
‫סיכמנו!‬ ‫-אני בא!‬
‫מספיק עם השטויות!‬ ‫-אני בא! מעצבנת אחת!‬
‫חכה.‬
‫מה?‬
‫זאת התנוחה.‬
‫ראיתי סרטון.‬ ‫-אה, סרטון?‬
‫כן. התנוחה הזו לא טובה.‬ ‫-הסרטון יותר חכם מכולנו?‬
‫את בטוחה?‬ ‫כי וינצ׳נזו דווקא אוהב אותה. הוא מוכן.‬
‫לתת לפוטנציאל ולכישרון כזה‬
‫להתבזבז ככה...‬
‫זה חילול קודש.‬
‫וינצ׳נזו... כן.‬
‫חכה.‬ ‫-מה?‬
‫זה המזרן של אימא שלך.‬ ‫-היא מתה.‬
‫בדיוק. זה כאילו היא עדיין בתוכו.‬ ‫שומעת אותנו. לא מפספסת כלום.‬
‫אז המזרן קושר קשר נגדנו?‬
‫כן.‬
‫אוקיי.‬
‫תסתלקי, אמא!‬
‫קדימה! לכי!‬
‫בואי נעשה ילד.‬
‫כן.‬
‫בוא, בחור יפה...‬
‫תנענע את הראש ככה, ליתר ביטחון.‬ ‫-אוקיי.‬
‫ככה?‬ ‫-כן.‬
‫תפסיקו להתווכח.‬
‫זה הוא. הוא מדבר ואני לא מבין.‬ ‫-הוא רוצה קידום.‬
‫אתה רוצה קידום?‬
‫כן.‬
‫- יום ביוץ -‬
‫אני בא.‬
‫אני אומר לך שאני בא!‬
‫אני רואה פה צל דק. זה פס שני, לא?‬
‫זאת שערה מהזקן שלך.‬
‫כן. פס אחד.‬
‫אני לא יודע מתי או איך,‬ ‫אבל אנחנו נהיה הורים. אוקיי?‬
‫הנה... חיוך קטן.‬
‫את רצינית עכשיו?‬
‫מה? במדריך כתוב שזה משפר את הסיכויים.‬
‫אולי זה יכפיל את הסיכוי.‬
‫תדבר לווינצ׳נזו.‬ ‫-מה?‬
‫כן.‬
‫אני אכסח אותו.‬
‫וינצ׳נזו! תתעורר, אחי!‬
‫בקצב הזה, אני מפסיק להאכיל אותך.‬
‫את צריכה למרוח שמן קיק על הבטן ולהגיד...‬
‫צריך גם להקריב תיש לפני שנכנסים למיטה?‬
‫אין לי בעיה, אבל וינצ׳נזו מתחרפן מזה.‬
‫מי זה וינצ׳נזו?‬
‫זה בן דוד רחוק, נדיה.‬
‫תפסיקי! מה זה, שחוּר?‬
‫לא, זה לא שחוּר.‬
‫כן, טוב, נדיה...‬
‫הוא יודע ערבית?‬ ‫-אל תקשיבי לו.‬
‫הוא כולה יודע שתי מילים בערבית. מה אמרת?‬
‫את יכולה גם למרוח על עצמך ברוקולי.‬
‫אמא, אחזור אלייך.‬
‫בוא הנה! איפה למדת מה זה שחוּר?‬
‫סליחה.‬
‫אני בא, נשבע לך.‬ ‫-מעצבן אחד!‬
‫נשיקות.‬ ‫-נמאס לי להתקשר אליך כל פעם!‬
‫זה לא עובד.‬
‫זה לא עובד!‬
‫ניפגש בערב.‬
‫- הפריה מלאכותית -‬
‫אתם תראו, זה פשוט מאוד. אסביר לכם.‬
‫נותנים גירוי לשחלות,‬
‫אוספים את הביציות ומפרים אותן במעבדה,‬
‫ואז אוספים את העוברים בני הקיימא.‬
‫ו...‬
‫מתי עושים את שלב 3?‬
‫דגימת הזרע?‬
‫עכשיו.‬
‫קדימה.‬
‫אחות תבוא ותלווה אותך, ו...‬
‫8 בבוקר עכשיו.‬ ‫-אז מה?‬
‫והאחות...‬ ‫-יהיה בסדר. אל תהיה כזה.‬
‫את נוגעת בעצמך בשמונה בבוקר?‬ ‫-מה אתה רוצה? אי אפשר לארגן דברים כאלה.‬
‫נו אז מה?‬ ‫-בסדר?‬
‫בסדר?‬ ‫-כן. הוא יעשה את זה.‬
‫יהיה בסדר, אל תדאג.‬ ‫-לא.‬
‫כן.‬ ‫-אין מצב.‬
‫הוא יעשה את זה.‬
‫הוא יעשה את זה היטב.‬
‫אעשה את זה. אני...‬
‫תן את הכול.‬
‫בסדר.‬ ‫-אל תשאיר כלום בצד.‬
‫כן... זה לא אותו דבר.‬
‫אני רואה שהדילר שלך היה פה.‬
‫בין מקטרות הקראק,‬ ‫את יכולה להעביר לי את היוגורט? תודה.‬
‫אם תצטרך אותי, אני הולכת להזריק במדרגות.‬
‫תודה שאתה עושה את זה. אני לא יכולה יותר.‬ ‫-קדימה.‬
‫מוכנה?‬
‫לא היית מסוגל לעשות את זה, נכון?‬
‫הייתי מפחד. אין מצב.‬
‫אבל את יכולה.‬ ‫-כן...‬
‫יש לנו עובר בר קיימא אחד.‬
‫שנמשיך בהעברה?‬
‫אוציא את הספקולום.‬
‫מה, זהו?‬
‫זהו, את יכולה לקום.‬
‫קדימה, אהובתי. יהיה בסדר.‬
‫אני מפחדת.‬
‫אני רוצה להמשיך לשכב.‬
‫- מעבדה -‬
‫קדימה.‬
‫הלו?‬
‫כן, גברת בלקאסם?‬
‫זאת ד״ר סעדה.‬
‫כן?‬
‫קיבלנו את התוצאות.‬
‫ההפריה לא צלחה.‬
‫זה בגללי?‬
‫לא.‬
‫אז זה בגללי?‬ ‫-גם לא.‬
‫זה בגלל שניכם ביחד. זה לא ילך.‬
‫נותרו שתי אפשרויות:‬
‫תרומת עובר, או אימוץ.‬
‫מה זה תרומת עובר?‬
‫זוג שכבר יש לו ילדים,‬
‫שכבר לא זקוק לעוברים שלו, יכול לתרום.‬ ‫או תורם אנונימי.‬
‫אני לא מבין.‬
‫מה יהיה לה ברחם? עובר של זוג אחר?‬
‫את תשאי ברחמך ילד עם דנ״א לא שלך,‬
‫אבל את תלדי אותו ותגדלי אותו.‬
‫זה יהיה הילד שלך.‬
‫קחו זמן לחשוב על זה.‬
‫אז מה, נראה סרט? משהו קליל?‬
‫סרט?‬
‫כן, סרט. משהו קליל.‬ ‫מותר לחשוב קצת על משהו אחר, לא?‬
‫לא. אני לא יכולה לחשוב על משהו אחר.‬
‫אז כבר סיימת להתאבל?‬
‫את יודעת מה?‬
‫אני עושה מה שאני יכול.‬
‫לילה טוב.‬
‫- לא מוותרת -‬
‫- כעבור עשר שנים -‬
‫איגרוף זאת לא בדיחה.‬ ‫זה לא משחק וידאו, או אנימה, או משהו כזה.‬
‫בסדר?‬
‫זה האומץ להמשיך למרות הפחד.‬
‫מתאגרפים בעזרת האגרופים,‬ ‫הרגליים, ומה שיש לכם בבטן.‬
‫אני לא אאמן אתכם להרביץ,‬
‫אלא לדעת מי אתם, ואתם לא סתם אנשים.‬
‫אמא?‬
‫כן?‬
‫את חושבת שננצח?‬
‫כבר ניצחנו.‬
‫אתם אריות. ואריה לא עושה מיאו, אלא...‬
‫שואג!‬
‫מוכנים?‬ ‫-כן, המאמנת!‬
‫מה הכוח שלנו?‬
‫האומץ, לא הכעס!‬
‫מתי נכנעים?‬ ‫-אף פעם, המאמנת!‬
‫מתי בוכים?‬ ‫-כשזה נגמר, לא קודם!‬
‫1, 2, 3...‬
‫קדימה!‬
‫-קדימה!‬
‫תן את הכול. אתה כבר יודע.‬
‫כמו באימונים.‬
‫הבנת? תהיה מרוכז.‬ ‫-אמא...‬
‫הבנת? תהיה מרוכז.‬
‫אמא!‬
‫קדימה. תראה אותו. הוא חצי ממך.‬
‫קדימה! אתה מסוגל!‬ ‫-לא ידעתי.‬
‫תגידי שוב שהגודל לא משנה.‬
‫הגודל לא משנה.‬
‫הוא נראה כמו טדי רינר!‬
‫אתה מפחד?‬
‫תסתכל עליי. אתה מפחד?‬
‫לא לפחד אף פעם. הבנת?‬ ‫אתה מכיר את קוד הכבוד.‬
‫נימוס, אומץ, כבוד, והכי חשוב...‬
‫לזיין את הסבתא שלו!‬
‫קדימה, בן שלי.‬
‫קדימה.‬ ‫-קדימה!‬
‫תן את הכול!‬ ‫-קדימה!‬
‫קדימה!‬
‫-קדימה, נואה!‬
‫קדימה, מותק!‬
‫מעולה!‬
‫אמא!‬
‫ראית?‬ ‫-כן.‬
‫שמור על ערנות!‬
‫זה הבן שלי!‬
‫תתחמק!‬ ‫-כן, זה הבן שלי!‬
‫קדימה, מותק!‬
‫יש שם פוטנציאל. חלקם לא רעים.‬
‫היי!‬
‫אלוף. הכול טוב?‬
‫הכול טוב, פול?‬
‫הכול טוב?‬ ‫-כן.‬
‫באת? באמת?‬
‫זה הערב האחרון שלי לפני שאני שוב טס.‬ ‫לא יכולתי לפספס את זה.‬
‫תראה את השפה שלך.‬
‫קרב טוב.‬ ‫-תודה.‬
‫את באה, סבתא?‬
‫הוא שונא אותי.‬
‫פחות ממך, אני מקווה.‬
‫זה מצחיק אותך?‬
‫הוא לא שונא אותך.‬
‫הוא פשוט התרגל לחיות בלעדיך.‬
‫לאן את הולכת? חשבתי שאולי נאכל משהו.‬
‫יש לנו כבר תוכניות.‬
‫אמא!‬
‫אמא׳לה...‬
‫קדימה!‬
‫עכשיו אני רוצה לקרוסלה.‬ ‫-בסדר.‬
‫את נראית מותשת. קחי.‬
‫חכה לי!‬
‫נואה!‬
‫זוזו! נואה!‬
‫תזעיקו עזרה! נואה, אתה בסדר?‬
‫תזעיקו אמבולנס!‬
‫את אמא שלו?‬ ‫-כן.‬
‫הזעקנו עזרה.‬
‫תניחו לו. תתרחקו.‬ ‫-כולם להתרחק.‬
‫זוזו.‬ ‫-תעשו מקום.‬
‫טוב. גברתי, אסביר לך מה גילינו,‬
‫ומה נעשה כדי לטפל בבן שלך.‬
‫מה יש לו?‬
‫נואה חולה בלוקמיה.‬
‫זה סרטן של הדם.‬
‫זו מחלה קשה, אבל אנחנו יודעים לטפל בה.‬
‫רוב הטיפולים יעילים מאוד.‬
‫אבל הוא צריך להתחיל כימותרפיה בהקדם,‬
‫ובעוד שלושה שבועות, תלוי בתוצאות,‬
‫נראה אם יהיה צורך בהשתלת מח עצם.‬
‫אז נתחיל בכימותרפיה מחר.‬
‫הוא יישאר איתנו חמישה שבועות,‬ ‫לסבבים הראשונים.‬
‫קיימים פרוטוקולים רבים.‬
‫העיקר שהצלחנו לאבחן אותו בשלב מוקדם.‬
‫הצוות שלנו כאן כדי לתמוך בך.‬
‫יש לך שאלות?‬
‫הוא ימות?‬
‫איך את אומרת דבר כזה?‬
‫אנחנו נטפל בו, גברתי.‬
‫ראיתי בתיק שלך שכבר עברת הרבה דברים.‬
‫אז אני סומך עלייך שתעזרי לי לתמוך בנואה.‬
‫והלימודים?‬
‫טוב שאתה לא אוהב את בית הספר.‬
‫טוב, זה יותר טוב מפה.‬
‫ואחר כך אוכל להתאמן?‬
‫אחרי הטיפול.‬
‫כשתבריא.‬
‫תהיה קצת עייף, אז לא תוכל להתחיל מיד.‬
‫אבל התחרויות!‬
‫אני יודעת, חיים שלי, אבל לא השנה. אוקיי?‬
‫קודם כול צריך לרפא אותך.‬
‫טוב.‬
‫נתקשר לאבא שלך.‬
‫לא.‬
‫מה זאת אומרת? חייבים להודיע לו.‬
‫לא, לא רוצה.‬
‫שלום לכן.‬
‫נואה החתיך.‬
‫אני קווין, אח שמוכר בכל העולם.‬
‫במונטריי, שאטו רוז׳, שאטו דו...‬ ‫-שלום לכן.‬
‫מונטוסון... ועד קינשסה.‬ ‫-שלום.‬
‫באתי לשים לך קטטר. שמעת על זה?‬
‫שלום, נואה. הוא מצחיק בעיניך?‬
‫לא.‬ ‫-נואה...‬
‫ראית? לא מצחיק!‬
‫אני לא מצחיק?‬
‫אני? לא מצחיק?‬
‫וגם טיפה גזען.‬
‫אני? גזען?‬
‫כן, זה גזעני.‬
‫אני יכול לדבר במבטא בלגי אם אתה מעדיף.‬
‫אתה יודע מה נעשה היום?‬ ‫-לא.‬
‫נחדיר קטטר.‬
‫זה צינור שמוחדר מתחת לעור‬
‫שמאפשר לנו לתת לך תרופות.‬
‫בואו לא נלך סחור־סחור. אתחיל מיד.‬
‫קודם כול, חטיף קטן.‬
‫יש בוטנים,‬
‫קוביות קרח...‬
‫קדימה. ככה זה בסדר?‬
‫קדימה.‬
‫טוב.‬
‫אני יכול גם לדבר במבטא של קבק.‬
‫העירוי המזורגג הזה...‬
‫- פול -‬
‫סליחה שלא חזרתי אלייך, אני עמוס.‬
‫עכשיו נחתתי, אבל תכף אני ממריא שוב.‬
‫אתקשר אלייך כשאוכל, אוקיי?‬
‫חיבוק לנואה, ו...‬
‫טוב. חיבוק ממני.‬
‫ביי. נדבר.‬
‫לעזאזל, ז׳דה... מה קורה?‬
‫לבקש ימי חופשה עכשיו? זה מטורף.‬
‫גם אני צריך חופשה. כולנו צריכים.‬
‫אפילו סנקה. אתה רוצה חופשה?‬ ‫-לא, אני רוצה העלאה במשכורת.‬
‫העלאה במשכורת, כן... בחור מצחיק.‬
‫אף פעם לא ביקשתי ממך כלום.‬ ‫אני צריכה לטפל בבן שלי. הוא חולה.‬
‫אני רק צריכה לו״ז נוח יותר.‬
‫בסדר. תטפלי בו,‬
‫אבל המסעדה חייבת לתפקד.‬ ‫חייבים למצוא פתרון.‬
‫אם תיתן לי העלאה במשכורת, אמצא פתרון.‬
‫את רואה איך סיבכת אותי?‬
‫סנקה, אתה מגזים.‬
‫אל תדאגי, יהיה בסדר.‬
‫תקשיבי, הכנתי קינוח מעולה לבן שלך. אוקיי?‬
‫בואו נחזור למשחק. הוא הפסיד, כרגיל.‬
‫הנה לך!‬
‫לא, זה לא טוב. קח את זה בחזרה.‬
‫קח את הקלף שלך בחזרה.‬ ‫-אמרתי לו.‬
‫הנה לך!‬
‫אתה מקשיב לי כשאני מדברת?‬
‫די כבר. תשחקו.‬
‫קח את הקלף בחזרה.‬ ‫-תשחק!‬
‫אבל הוא לא מקשיב לי!‬
‫הנה לך!‬
‫מה אתה עושה?!‬
‫שבי!‬ ‫-קדימה!‬
‫קדימה אני אזכור.‬
‫מיה, את מעצבנת! אי אפשר לשחק בגללך.‬
‫אני אזכור. אתה בצד שלהם.‬
‫אוקיי, לא...‬ ‫-לא הבנת.‬
‫כשמשחקים, את לא אחותי ולא אחי. שום דבר!‬
‫אני רוצה לנצח כמו ב״הישרדות״.‬
‫בסדר, אני אשחק.‬
‫ניצחתי!‬ ‫-מה? שטויות!‬
‫לא ניצחת.‬
‫די!‬
‫במשחק, אם מדלגים על שני תורות‬ ‫בלי לשחק דאבל, מפסידים.‬
‫אז די להתלונן.‬
‫אינס ניצחה.‬ ‫-מה פתאום?‬
‫בבקשה. ניצחתי.‬
‫לא נכון, לא ניצחת.‬ ‫-רוצה לשחק?‬
‫בוא, שב פה.‬
‫נשחק שוב.‬
‫קדימה.‬
‫ערבבת טוב.‬
‫בואו נשחק.‬
‫אני יכול לשחק?‬
‫לא תודה, אנחנו בסדר.‬
‫למה?‬ ‫-כי מסריח לך מהפה!‬
‫אתה יכול לשחק,‬ ‫אבל אם תפסיד, אל תיאנח. אוקיי?‬
‫כשהוא מפסיד, הוא נאנח.‬ ‫-לא נכון!‬
‫עוד הפעם.‬ ‫-תחלק.‬
‫איך קוראים לך?‬
‫נואה.‬
‫ולך?‬ ‫-אני אינס.‬
‫תראו אותם.‬
‫יש אהבה באוויר!‬
‫תעזבו אותנו! אין לכם חברים?‬ ‫-קפוא!‬
‫טוב, הבנתי. הוא היחיד פה שיש לו שיער.‬
‫שחורה עם עיניים כחולות... מטורף.‬ ‫-נכון.‬
‫קדימה, עוד פעם.‬
‫בבקשה...‬ ‫-לא יודעת איזה קלף יותר גבוה מאס.‬
‫לא יודעת.‬ ‫-למי אכפת?‬
‫את תמיד מאטה את המשחק.‬
‫קדימה!‬
‫את נראית כאילו חטפת מיני־שבץ.‬
‫הנה. קדימה.‬
‫בבקשה!‬
‫הנה.‬
‫מה זה?‬
‫זה אני?‬
‫זה שלי.‬
‫לא, זה שלי.‬
‫את רצינית?‬
‫זה לא השיער המבולגן שלך.‬
‫בסוף אהיה כמו האחרים.‬
‫אל תדאג, זה יצמח בחזרה.‬
‫תראה את סבתא.‬ ‫השיניים שלה נשרו וצמחו מחדש.‬
‫כן, אבל היא נסעה לטורקיה.‬
‫נשלח גם אותך לשם.‬
‫תראה את אמא שלך.‬ ‫כל פעם שיש לה אפצ׳י בורח לה פיפי.‬
‫אתה רואה? אין מה להתבייש.‬
‫טוב, בואו נשחק.‬
‫קדימה.‬
‫שחק, בן שלי.‬
‫- מהי לוקמיה בילדים? -‬
‫מה זה ״המטופואזיס״?‬
‫זה ייצור תאי דם.‬
‫ו״לימפוציטית חריפה״?‬
‫זה סוג הלוקמיה שיש לו.‬
‫הגוף שלו מייצר יותר מדי תאי דם לבנים,‬
‫אבל התאים החולים מחליפים את התאים הבריאים.‬
‫והכימותרפיה משמידה את הכול?‬
‫אמא כאן.‬
‫יהיה בסדר.‬
‫אני יודעת, חמוד שלי.‬
‫אמא, אני לא יכול יותר.‬
‫אני יודעת, חמוד שלי.‬
‫אני יודעת.‬
‫הקוף מושיט יד ולוקח את בקבוק המים שלי,‬
‫והוא בורח עם הבקבוק שלי.‬
‫תראי אותו.‬
‫לעזאזל...‬
‫הוא לא דיסקרטי.‬ ‫-רואים אותו מקילומטר.‬
‫לגמרי.‬ ‫-זה הכי ברור בעולם.‬
‫היא שמה לב אליו?‬ ‫-לא.‬
‫יש לו ראש של פסיכופת...‬
‫היי, נונו!‬
‫נונו, בוא.‬
‫בוא.‬
‫על מי אתה מסתכל ככה?‬
‫אף אחד.‬
‫שקרן!‬ ‫-כזה שקרן.‬
‫אתה מחבב אותה. רואים מקילומטר.‬
‫לא יודע על מה את מדברת.‬
‫לא נצחק עליך.‬
‫אנחנו יודעות מה זה להיות מאוהב.‬
‫כן. אתה מחבב אותה?‬
‫טוב, האמת...‬
‫כשאני רואה אותה,‬
‫זה כאילו הכול מטושטש חוץ ממנה.‬
‫אוי הוא כזה חמוד!‬ ‫-כזה חמוד!‬
‫די!‬
‫לזה לא ציפיתי.‬ ‫-תפסיקו.‬
‫כמו דאג׳ו.‬
‫שמע, מה יש לך להפסיד? לך אליה.‬
‫אם אלך אליה, אעשה מעצמי צחוק.‬
‫בוא. תסתכל עליה טוב.‬
‫תשאל את עצמך, מה יותר גרוע?‬ ‫לדבר איתה, או לפספס את ההזדמנות שלך?‬
‫לך על זה.‬
‫לך על זה, אחי. היא לא תטרוף אותך.‬
‫אתה תהיה עוד יותר יפה, נואה.‬
‫אתה רוצה שהיא תחבב אותך?‬
‫תעשה קרחת.‬
‫טוב, אבל תעשי את זה את.‬
‫הנה.‬
‫זה לא רע.‬
‫- פול -‬
‫הוא חזר.‬
‫צריך לדבר עם אבא שלך.‬
‫פול.‬ ‫-מה המצב, נדיה?‬
‫טוב, ואתה?‬
‫היא פה?‬ ‫-כן, שם.‬
‫הכול טוב?‬
‫למה זימנת אותי הנה?‬
‫איפה נואה?‬
‫נואה!‬ ‫-הוא חולה.‬
‫הוא...‬
‫מה יש לו?‬
‫לוקמיה.‬
‫ממתי את יודעת?‬
‫כמה שבועות.‬
‫מה, היא עושה צחוק?‬
‫נדיה...‬ ‫-לא.‬
‫היא עושה צחוק? כמה שבועות?‬
‫התקשרתי ונפנפת אותי. הוא לא רצה שאספר לך.‬
‫הוא לא רצה? ושמעת בקולו?‬ ‫את לא אמא שלו?‬
‫סליחה? לא אמא שלו?‬ ‫אתה תלמד אותי מה זה להיות אמא?‬
‫איך הייתי אמורה להודיע לך?‬ ‫בטלפון, בין טיסות?‬
‫איפה היית?‬ ‫-את תמיד רואה הכול רק מנקודת מבטך,‬
‫מהפרספקטיבה המחורבנת של ז׳דה.‬
‫האמת שלי היא שאני כאן כל יום.‬
‫אני רוצה להיות פה. את לא מרשה לי!‬ ‫-אני לא מרשה לך?‬
‫תמיד מאשים אחרים!‬
‫דברו בשקט!‬
‫לכל הפחות תדברו בשקט!‬
‫אנחנו לא מה שחשוב.‬ ‫אני רוצה לראות את הבן שלי.‬
‫עכשיו. היום. בסדר?‬ ‫לא מחר ולא מחרתיים. עכשיו.‬
‫איפה הוא?‬
‫בבית החולים.‬
‫איזה בית חולים?‬
‫אני צריכה לדבר איתו.‬ ‫-איזה בית חולים?‬
‫אני צריכה להכין אותו.‬
‫הוא מאשים אותך בפרידה שלנו.‬
‫אלה כפפות חדשות?‬
‫לא.‬
‫אתה יודע, כשהיית קטן...‬
‫לא רצית להוריד אותן.‬
‫הייתה תקופה שרצית אפילו לישון איתן.‬
‫זה בסדר, אמא כבר סיפרה לי.‬
‫אני מתאר לעצמי.‬
‫היא גם סיפרה לך שלילה אחד‬ ‫מצאנו אותך במיטה שלך,‬
‫שוכב ככה, באגרופים קפוצים,‬
‫כאילו מוכן לקרב...‬ ‫-באת רק כדי לספר לי את זה?‬
‫טוב, נואה.‬
‫בוא, תן לי ימנית. קדימה.‬
‫שים את הכפפות ותרביץ לי. אני מרשה.‬
‫ככה נתקדם, ותפסיק לדבר אליי ככה.‬
‫אני מרביץ חזק. אתה לא מוכן.‬
‫יש לך פה גדול, כמו אמא שלך.‬
‫בחיים לא אהיה טוב כמוה.‬
‫זה בטוח.‬
‫היי, נואה.‬
‫סליחה.‬
‫סליחה על מה?‬
‫על...‬
‫על הכול.‬
‫אמא שלך ואני נלחמנו כדי להשיג אותך,‬
‫ואמנם זה לא נגמר טוב, אבל...‬
‫זה לא מגיע לך.‬
‫נואה בסדר?‬
‫הוא נראה בסדר, אבל...‬
‫אתם מוכנים?‬
‫כן!‬
‫אתם קירחים?‬
‫כן!‬
‫לא בטוח שהבנתם. נעשה לקורלי גלח?‬
‫כן!‬
‫אנחנו חוגגים את הניתוח של קורלי מחר!‬
‫כפיים לקורלי!‬
‫קורלי!‬
‫קורלי, איזה שיר בחרת?‬
‫״לס מואה״ של קבלאק.‬
‫תעשו רעש!‬
‫יש לה טעם טוב!‬
‫חמודה, הבת שלך.‬
‫תודה.‬
‫כן!‬
‫אז היום הגדול שלה יגיע בקרוב?‬
‫אני לא מאמינה, היא סוף סוף מוכנה.‬
‫יופי. אני שמח בשבילך.‬
‫אתה יודע, כבר כמעט שנה‬ ‫אני לא מצליחה לבכות. אפילו לא פעם אחת.‬
‫אני פשוט חסומה.‬
‫זה נורמלי.‬
‫אנחנו מקשיחים את עצמנו‬ ‫ושוכחים איך לעשות את זה.‬
‫אבל תראי אותם. לא אכפת להם.‬ ‫הם נהנים, רואה?‬
‫קדימה, יפה שלי.‬
‫הוא לימד אותי. מה דעתך?‬
‫אהבתי!‬
‫הנה, תראי. קדימה, תיהני.‬ ‫-קדימה!‬
‫בוא איתי!‬ ‫-קדימה, תיהני.‬
‫בוא איתי.‬ ‫-אני לא רוקד.‬
‫קורלי!‬
‫אתה ישן?‬
‫אפשר?‬
‫קורלי אמרה לי שאתה מחבב אותי. זה נכון?‬
‫כן, אני מחבב אותך.‬
‫אני יודעת.‬
‫תסתכל עליי.‬
‫החל מעכשיו, אתה בעלי.‬
‫הבנת?‬
‫אוקיי.‬
‫אם ככה,‬
‫כשנצא מפה, אני לוקח אותך לעירייה.‬
‫ישר!‬
‫חסר לך שלא.‬
‫יש לי משהו להגיד לך.‬
‫נולדתי מתרומת עובר.‬
‫מה זה?‬
‫ההורים שלי לא באמת עשו אותי.‬
‫הם קיבלו תרומת ביצית.‬
‫ההורים שלי קיבלו הלוואה.‬
‫זה לא אותו דבר.‬
‫זה אתה שמדבר על עוברים וזה!‬
‫זה נכון.‬
‫את פוחדת למות?‬
‫כן. ואתה?‬
‫תקשיב, אסור לך לדבר עם בנות אחרות.‬
‫מעכשיו אתה נואה קוליבאלי.‬
‫הכימותרפיה עוזרת,‬ ‫אבל יש לו סוג נדיר של לוקמיה.‬
‫סוג אגרסיבי.‬
‫כמו שאמרתי לכם, ועכשיו יש לזה אישור,‬ ‫נואה יצטרך השתלת מח עצם.‬
‫בהקדם האפשרי.‬
‫הכנסתי אותו לרשימת המתנה.‬
‫זה ייקח הרבה זמן?‬
‫ייתכן, כן.‬
‫נצליח למצוא תורם?‬
‫הסיכוי קלוש, אבל זה אפשרי.‬
‫ואם לא נמצא?‬
‫בהתחשב במקורו,‬ ‫אולי נוכל להשיג תרומה ממי שתרם את העובר,‬
‫או ממישהו שקיבל עובר מאותם התורמים.‬
‫אולי יש לו אח או אחות.‬
‫ייתכן שיש לו אח ביולוגי, בהחלט.‬
‫זה הסיכוי הטוב ביותר למצוא תורם מתאים.‬ ‫-אדבר עם CECOS, הארגון שעזר לנו.‬
‫אפנה אליהם.‬
‫אוקיי.‬
‫רק צריך קצת זמן‬ ‫להסביר לנואה מאיפה הוא בא.‬
‫הוא לא יודע שאתם לא הוריו הביולוגיים?‬ ‫-לא.‬
‫כן.‬
‫איך יכולת?‬ ‫-יש לו זכות לדעת.‬
‫כן, אבל הבטחנו שנעשה את זה ביחד.‬
‫אנחנו כבר לא ביחד.‬
‫אז מה? בגלל שנפרדנו,‬ ‫את חושבת שיש לך מונופול עליו?‬
‫לא, זה בגלל שנפרדנו והתרחקת.‬
‫זאת הסיבה.‬ ‫-אבל חזרתי בכל הזדמנות!‬
‫מתי?‬ ‫-מתי שרק יכולתי!‬
‫היי, בבקשה.‬
‫באתי לראות אותו בכל הזדמנות.‬
‫מתי?‬
‫פעמיים בשנה?‬
‫לחמש דקות? ואתה חושב שמגיעה לך תודה?‬
‫לא יכולתי לחכות.‬
‫יום אחד הוא שאל, ועניתי לו.‬
‫אני מטפלת בבעיות יום יום.‬
‫ככה זה להיות שם.‬
‫אעבור על כל התיק,‬
‫אפנה למשפחות המעורבות,‬
‫ונראה מה אפשר לעשות.‬
‫בקשות כאלה הן בטח לא נדירות.‬
‫זה עדיין לא שכיח.‬
‫בצרפת, רק כמה מאות ילדים‬ ‫נולדים מתרומת עובר כל שנה.‬
‫אבל הם קיימים.‬
‫כן, אבל...‬ ‫זה מעלה כל מיני שאלות משפטיות ואתיות.‬
‫אפילו בשבילנו, כאן. אנחנו מגששים באפלה.‬
‫החוקים מתפתחים, אבל לא תמיד עומדים בקצב.‬
‫כן, אמא.‬ ‫-בת שלי, מה שלומך?‬
‫יש חדש?‬
‫חזרתי לבית החולים. הייתי ב־CECOS.‬
‫ומה אמרו לך?‬
‫הזהות של ההורים חסויה.‬ ‫קשה מאוד להשיג פרטים.‬
‫אבל זה מקרה חירום. הם יכולים...‬ ‫-חכי, אמא. אחזור אלייך.‬
‫תנשמי.‬ ‫-את לא לבד.‬
‫תנשפי.‬ ‫-את לא לבד.‬
‫קורלי רואה אותך ואוהבת אותך.‬ ‫היא תשמור עלייך.‬
‫כן, אני יודעת.‬
‫אמא?‬
‫לא!‬
‫היא איננה!‬
‫אף אחד לא ירפא אותנו!‬ ‫-זה לא נכון.‬
‫מה אנחנו עושים פה?‬
‫תגיד את האמת!‬
‫אני אומר את האמת!‬
‫ומה זה בכלל? זה כואב נורא. זה מעצבן.‬
‫אני יודע. אל תיגע בזה.‬
‫תראה אותי! אני כבר מת!‬
‫אל תדבר ככה. לעזאזל, נואה!‬
‫אל תגיד דברים כאלה.‬
‫היא הייתה החברה הכי טובה שלי.‬ ‫היא הייתה אני, ואני היא.‬
‫אני הבאה בתור?‬
‫אם זה לא עזר לה, זה לא יעזור לנו.‬
‫זה לא אומר כלום. זה יעבוד.‬
‫אני לא רוצה למות. אני רוצה הביתה.‬
‫אל תבכי, בבקשה.‬
‫אני לא רוצה למות.‬ ‫-אף אחד לא ימות.‬
‫אני רוצה את אמא שלי.‬ ‫-את תראי אותה. היא תבוא.‬
‫אף אחד פה לא ימות, הבנתם?‬
‫לא אתה ולא אף אחד.‬
‫בסדר?‬
‫נילחם ביחד.‬
‫לא ניתן לחרא הזה לנצח. ברור?‬
‫כן.‬
‫היי, נואה.‬
‫נואה, אתה אלוף. אתה יודע מה זה להילחם.‬
‫תסתכלו עליי.‬ ‫אתם יודעים מה זה להילחם. אתם אלופים.‬
‫כן.‬ ‫-אז זהו, בדיוק.‬
‫אל תעמוד שם. איך קוראים לך?‬
‫וינצ׳נזו.‬
‫בואו, כולם. תתאספו. יאללה.‬
‫בואו, תתקרבו.‬
‫איך עושים שיחת מוטיבציה? אני לא יודע.‬
‫אריות לא עושים מיאו, הם...‬
‫שואגים.‬
‫מה, חיים שלי?‬ ‫-שואגים.‬
‫אריות...‬ ‫-שואגים!‬
‫לא שומעים. אריות...‬
‫שואגים!‬
‫קדימה.‬
‫קדימה, תנו חיוך.‬
‫אנחנו נילחם, ואז נלך הביתה.‬
‫כן.‬ ‫-בסדר?‬
‫נלך הביתה.‬
‫שלום.‬ ‫-שלום, גברת.‬
‫אני רוצה שיוסיפו את הבן שלי‬ ‫לרשימת ההמתנה להשתלת מח עצם.‬
‫הרופא שלך צריך להגיש את הבקשה.‬ ‫הכללים ברורים מאוד.‬
‫את...‬ ‫-אם זה יקרה היום, כמה זמן זה ייקח?‬
‫בין שלושה לשישה שבועות.‬
‫ואם אפנה לבית חולים בעיר אחרת,‬ ‫זה יכפיל את הסיכויים?‬
‫זה רישום משותף לכל בתי החולים בצרפת.‬
‫אי אפשר לשנות את המיקום‬ ‫של הבן שלך ברשימה. זה ייקח זמן.‬
‫- אם לא אנצח, תמשיכי במקומי -‬
‫גב׳ דוראן לא יכולה לקבל אותך.‬ ‫-רק היא מכירה את התיק.‬
‫זה חשוב, אחרת לא הייתי באה.‬
‫היא לא זמינה.‬
‫היא יודעת שזאת אני?‬ ‫-היא יודעת.‬
‫תקבעי תור, ונוכל לעזור לך.‬ ‫נכון לעכשיו, צר לי.‬
‫סיפרו לי שבאת. אני משתדלת,‬ ‫אבל את צריכה לגלות סבלנות. זה לוקח זמן.‬
‫אין לבן שלי זמן.‬ ‫אי אפשר לנקוט בצעדים משפטיים?‬
‫הבקשה הוגשה. עכשיו...‬ ‫-אני רוצה תשובה. עזבי שטויות.‬
‫כבר דיברנו על זה.‬ ‫יש פרוטוקולים וחוקים, גברתי.‬
‫בכל מקרה, הוא...‬
‫בתיאבון.‬
‫שלום, גב׳ דוראן.‬
‫גברת בלקאסם?‬
‫אפשר את הקפה שלי?‬
‫דיברת עם התורמים?‬
‫כן. הצלחנו לגלות את הזהות שלהם.‬
‫הייתה להם בת,‬ ‫אבל היא נהרגה לפני שנתיים בתאונה.‬
‫צר לי, גברת בלקאסם.‬
‫באמת, עשיתי כל מה שיכולתי, ו...‬
‫ויש אחרים שקיבלו תרומה?‬
‫יש זוג נוסף.‬
‫מצוין!‬
‫כן, אבל המשפחה לא מעוניינת.‬
‫מה זאת אומרת?‬
‫זו הבחירה שלהם, וצריך לכבד אותה.‬
‫הסברת להם שזאת בדיקה פשוטה?‬
‫צר לי, באמת עשיתי כל מה שאפשר.‬
‫שלום, גברתי. יום טוב לך.‬
‫אני מחכה כבר עשר דקות.‬
‫סליחה?‬ ‫-אני מחכה כבר עשר דקות.‬
‫אתה עדיין חי.‬ ‫-סליחה?‬
‫אני כבר באה.‬
‫היי, ז׳דה...‬ ‫-אני תכף באה.‬
‫שב, אדוני. הקפה שלך בדרך.‬ ‫סליחה על ההמתנה.‬
‫ז׳דה, הבעיות שלך לא יכולות‬ ‫להפוך להיות בעיות שלנו.‬
‫אתה צודק. תנהל את המסעדה שלך.‬
‫היי! מה את עושה?‬
‫עצרי!‬
‫זהירות!‬
‫היי! מה את עושה?‬
‫עזוב אותי!‬ ‫-תפסיקי!‬
‫מה קורה פה?‬ ‫-עזוב אותי!‬
‫היא התפרצה פנימה!‬
‫רק רציתי לראות אותך.‬
‫זה חשוב.‬
‫ככה לא מתנהגים.‬
‫אין לי דרך לעזור, כבר אמרתי לך.‬
‫מדובר בחיים של הבן שלי!‬
‫כן, אבל מקבלת התרומה סירבה.‬ ‫היא לא מסכימה לתרומת חוט שדרה.‬
‫חוט שדרה?‬
‫רגע, את התבלבלת?‬
‫זה מה שאמרת לה?‬ ‫-כן... זה לא משנה כלום.‬
‫זו זכותה.‬
‫אני רוצה לדבר איתה.‬
‫זה בלתי אפשרי. האנונימיות שלה מוגנת.‬
‫טוב. תתקשרי אליה, ואני אדבר איתה.‬ ‫אני רוצה שהיא תקשיב לי.‬
‫כאמא לאמא, אני יודעת שזה יהיה אחרת. אנא.‬
‫אני מבינה שאת במצוקה.‬
‫את לא מבינה כלום.‬
‫את מתבלבלת בין מח עצם לבין חוט שדרה.‬
‫את רוצה לעזור לי? תתקשרי אליה.‬
‫תקשיבי...‬ ‫-זה שם!‬
‫זה מולך. בבקשה.‬
‫בבקשה.‬
‫אני מתחננת בפנייך.‬
‫תקשיבי, את צריכה...‬ ‫-בשבילך זה כלום.‬
‫...לצאת מהבניין.‬
‫עשיתי מה שאפשר. תתייק את זה בארכיב.‬
‫זהו? לארכיב? מבחינתך זהו זה?‬
‫תורמים עוברים, ואז שולחים אותנו לעזאזל?‬
‫צר לי, אני עלולה לאבד את מקום העבודה שלי.‬
‫ואני, את הבן שלי.‬
‫אני מפחדת.‬
‫אין לך מושג עד כמה.‬ ‫בחיים שלי לא פחדתי ככה.‬
‫אל תעזוב אותי.‬
‫אני כלום בלעדיך.‬
‫אל תפסיק להילחם.‬
‫אל תרים ידיים.‬
‫נכון, מתוק שלי?‬
‫אני אוהבת אותך.‬
‫אהובי.‬
‫מה קורה?‬
‫מתוק שלי?‬
‫מתוק שלי!‬
‫מה קורה לך?‬
‫הצילו!‬ ‫-מקרה חירום ב־716!‬
‫אני באה!‬
‫פנטה!‬
‫הוא בעוויתות! עגלת החייאה!‬
‫הנה היא.‬ ‫-תשאיר אותה ולך. אנחנו נטפל בו.‬
‫מקסימום חמצן!‬
‫מתוק שלי!‬ ‫-קראתם לרופא?‬
‫תישאר איתנו.‬ ‫-דוקטור?‬
‫נואה, תישאר איתנו.‬ ‫-אנחנו על 716.‬
‫זה נואה. הוא בעוויתות כבר כמה דקות.‬
‫טוב, נכין ריבוטריל.‬ ‫-תנשום. כן, תנשום.‬
‫תנשום.‬
‫כן, הוא מחובר.‬ ‫-יהיה בסדר.‬
‫תנשום דרך המסכה.‬
‫הרופא בדרך?‬
‫כן. העירוי בדרך.‬
‫גלוקוזה תקינה.‬ ‫-החמצן בדרך?‬
‫אם לא, בדיקת הכבד...‬ ‫-לאן את הולכת?‬
‫שתי דקות.‬
‫מה את עושה פה?‬ ‫-הוא לא ימות כמו קורלי.‬
‫רגע, בבקשה.‬ ‫-גב׳ בלקאסם, אני מבקש שתצאי.‬
‫שבועות חיכיתי להיות ברשימה הזאת.‬ ‫-זה תהליך ממושך, אמרתי לך.‬
‫כמה זמן עוד?‬
‫הם מדורגים לפי חומרת מצבם.‬
‫מצבו לא מספיק חמור בשבילך?‬
‫הבן שלי הוא לא מספר בלוטו.‬
‫בואי.‬ ‫-חכה.‬
‫נואה בעדיפות גבוהה.‬ ‫אבל בלי תורם מתאים, אין מה לעשות.‬
‫אנחנו מחכים שיימצא תורם.‬ ‫-ואם לא יימצא?‬
‫אם לא יימצא,‬ ‫נדאג שמצבו יישאר יציב, ונראה.‬
‫״נראה״?‬
‫כמו שעשיתם עם קורלי?‬ ‫-ז׳דה...‬
‫החוצה.‬
‫בואי.‬
‫החוצה!‬
‫בואי.‬
‫את כועסת על כל העולם.‬
‫את רבה עם רופאים,‬ ‫עם חברים לעבודה, אפילו איתי.‬
‫אני לא כועסת, אני חולה.‬
‫מרוב לראות אותו ככה. מה אני אעשה?‬
‫אחכה בשקט עד שיגידו לי שזה נגמר?‬
‫לא, ודאי שלא.‬
‫מה את חושבת?‬
‫שאם תסיתי את כולם נגדך, תקבלי עזרה?‬
‫לא מעניין אותי אם הם נגדי.‬
‫אני לא אוותר עד הסוף המר.‬
‫עד הסוף המר, אבל לא ככה, ז׳דה!‬
‫את רק תדפקי הכול.‬
‫תסתכלי עליי.‬
‫די לחשוב שאת לא צריכה אף אחד. די.‬
‫לא הכרתי מצב אחר.‬
‫חכי!‬
‫תודה.‬
‫כמעט שכחתי מכם.‬
‫בוא.‬ ‫-זה שיתוף פעולה.‬
‫כן, שיתוף פעולה...‬ ‫-להתראות מחר.‬
‫מצוין. יאללה ביי.‬
‫את חוצפנית...‬ ‫-חכה.‬
‫באתי להתנצל. אני לא רוצה בעיות.‬
‫יש שם תיק. אשלם לך...‬ ‫-לא יכול לעזור לך.‬
‫את מנסה לשחד אותי?‬ ‫-זה חשוב.‬
‫זוזי, אין לי זמן לזה.‬ ‫-אתה יודע מה?‬
‫היי, תפתחי!‬
‫תפתחי!‬
‫לעזאזל! שיט!‬
‫- ארכיב‬ ‫חניה -‬
‫- ארכיב -‬
‫נו...‬
‫2007.‬
‫2009...‬
‫2011.‬
‫איפה את?‬
‫את עוד תסבכי אותי עם השטויות שלך.‬
‫ב׳...‬
‫- בלקאסם, ז׳ -‬
‫אני שומע אותך. צאי משם!‬
‫העבודה הזאת משגעת אותי...‬
‫הכלבה!‬
‫עצרי!‬
‫זאת היא!‬
‫עצרי!‬
‫בצד, שם!‬ ‫-הפארק!‬
‫עצרי!‬
‫איפה זה?‬
‫נו...‬
‫איפה זה?‬
‫איפה איש הקשר?‬
‫לעזאזל...‬
‫זה ייקח רק רגע.‬
‫אני צריכה לעדכן את הממונה עליי.‬
‫יש פה ילדים חולים, אתה לא יכול להיכנס ככה.‬
‫ז׳דה בלקאסם?‬
‫בואי איתנו לתחנה בבקשה.‬
‫מה היא עשתה?‬ ‫-היא יודעת יפה מאוד.‬
‫התכוונתי לספר לך.‬ ‫-מה קורה פה?‬
‫לתחנה.‬ ‫-אני...‬
‫אני לא יכולה עכשיו. אסביר לך.‬
‫בואי איתנו.‬ ‫-לא.‬
‫הבן שלי חולה, אני לא יכולה.‬ ‫-היי!‬
‫אמרתי לא לזוז!‬ ‫-תירגעי!‬
‫את בבית חולים!‬ ‫-משטרה!‬
‫יש פה ילדים חולים!‬
‫זה לא טוב!‬ ‫-עזבו אותה!‬
‫תעזבו אותי!‬
‫-ז׳דה!‬
‫לאט לאט. אל תעשי שטויות.‬
‫מה את עושה, ז׳דה?‬
‫אל תעשי שטויות, אמרתי.‬
‫תניחי את הנשק!‬
‫הנשק שלך.‬
‫על הדלפק.‬
‫לאט לאט.‬
‫תתרחק.‬
‫החוצה.‬
‫אנחנו נצא.‬
‫ז׳דה, תקשיבי לי. איבדת את זה.‬
‫איבדת את זה. זה לא יפתור שום דבר.‬
‫אני עושה את זה בשביל הילד.‬
‫ז׳דה, תסתכלי עליי.‬
‫אל תכווני אליי.‬
‫לא אעזוב אותו.‬ ‫-ז׳דה...‬
‫לך מפה.‬ ‫-לא, אני נשאר איתך.‬
‫לך מפה!‬
‫לך מפה.‬ ‫-אני הולך.‬
‫בסדר.‬
‫תן את התג שלך.‬
‫אל הקיר.‬
‫החוצה.‬
‫אזיקים ומפתחות.‬
‫מה את עושה? לעזאזל, ז׳דה...‬
‫זה למענו.‬
‫זה טירוף!‬
‫אצטרך אותך בחוץ.‬
‫אוקיי?‬
‫פנטה.‬
‫תנעלי את יציאת החירום.‬
‫קדימה.‬
‫אני יודע שקשה לך, אבל אנא.‬
‫הילדים לא אשמים במצב.‬
‫מה הטעם בכל זה?‬
‫יכול להיות שיש תורם מתאים.‬ ‫אני רוצה אותו כאן.‬
‫אם יקרה משהו,‬
‫תוכל לעזור לילדים?‬ ‫-נכון לעכשיו, כן.‬
‫תנתקי אותם. את שניהם. מהר!‬
‫שימו את הטלפונים שלכם פה. כולם.‬
‫הנייד שלך.‬
‫הוא בארונית שלי.‬
‫מה?‬ ‫-הוא בארונית שלי.‬
‫כולם לכאן. קדימה.‬
‫סליחה.‬
‫טוב, חבר׳ה. קדימה.‬
‫אני לא רוצה לפגוע באף אחד.‬ ‫לא בכם ולא בילדים שלכם.‬
‫אם יהיה מקרה חירום, נעשה מה שצריך.‬
‫אם תעשו מה שאני אומרת,‬
‫הכול יהיה בסדר.‬
‫אפשר לסמוך עליכם?‬
‫היי.‬
‫מתי אוכלים?‬
‫אתה רעב?‬
‫מאוד.‬
‫גם הם.‬
‫בוא הנה.‬ ‫-זוז!‬
‫חיכינו מלא זמן, אבל אתם רבתם.‬
‫זוז כבר!‬
‫נדאג לכם.‬
‫פטו, אניסה... קדימה.‬
‫אף מילה לילדים.‬
‫למה את בוכה?‬
‫סתם, כי לא אכלתי קינוח.‬
‫את נראית כאילו אכלת את כולו.‬
‫אתה יודע שאני בדיאטה.‬
‫יחידת פריצה מוכנה.‬
‫ונסן, אתה אחראי על האבטחה.‬
‫שלום. מננטי, יחידת פריצה.‬
‫דן, העוזר שלי.‬
‫שלום. ז׳ולייט למבר, מנהלת בית החולים.‬
‫מחלקת הילדים מבודדת,‬ ‫אבל אי אפשר לסגור את בית החולים כולו.‬
‫אני צריכה בית חולים מאובטח.‬
‫יש לנו ניתוחים שמתרחשים כרגע.‬ ‫משפחות סומכות עלינו. אנחנו צריכים לעבוד.‬
‫אני מבין. אנחנו נסגור הכול.‬ ‫מעכשיו אנחנו האחראים.‬
‫יש לך את השרטוטים של המבנה?‬ ‫-כן.‬
‫חבר׳ה, נועו! נועו!‬
‫מה ידוע עליה?‬
‫ז׳דה בלקאסם, בת 41,‬
‫עובדת בבראסרי ברובע 13, מלצרית.‬
‫בת יחידה, פרודה כבר 9 שנים,‬
‫אם לילד אחד, נואה, בן עשר,‬
‫שמקבל כרגע טיפול בבית החולים.‬
‫אין עבר פלילי, שום דבר מיוחד.‬
‫תצותתו לטלפון שלה ולכל הטלפונים במחלקה.‬
‫תשיג לי רשימה של כל אנשי הצוות‬ ‫ותנסה להתקשר אליהם.‬
‫אני רוצה כמה שיותר מאנשינו בקומה 7.‬
‫קחו בחשבון את כל היציאות.‬
‫אבל אל תשכחו שזה בית חולים.‬
‫אי אפשר לחסום הכול.‬
‫נחכה לקמפוס כדי להתחיל במו״מ.‬
‫מתנהל פה מבצע כרגע.‬
‫תתרחקו בבקשה. אדוני, תתרחק בבקשה.‬
‫אל תתקשר אליי בבקשה.‬
‫ז׳דה, תקשיבי לי. את מוקפת מכל הכיוונים.‬
‫זה טירוף מוחלט. אין לי מושג איך תצאי מזה.‬
‫לעזאזל!‬
‫לייזר 2 ללייזר 3, מנהל המו״מ מגיע.‬
‫שמרו מרחק!‬
‫שלום, קמפוס.‬
‫יש נפגעים?‬
‫לא, אבל היא בלחץ.‬
‫ילדה אחת מתה במחלקה.‬
‫זה בטח אחד הדברים שהפעילו אותה.‬
‫שלום, גב׳ בלקאסם.‬ ‫זה פקד קמפוס מיחידת הפריצה.‬
‫את שומעת אותי?‬
‫גברתי, את שומעת אותי?‬
‫אני מקשיבה.‬
‫מה המצב שם? מישהו נפגע?‬
‫רק הילדים שסובלים.‬
‫אני מבין אותך, גברתי.‬
‫אתה מבין אותי?‬
‫תקשיב, כולם בסדר.‬
‫גברתי, תקשיבי לי.‬
‫אני בצד שלך. תגידי איך נוכל לעזור לך.‬
‫תביאו לי את הילד.‬
‫ותוודאו שההורים שלו יבדקו אותו.‬
‫תשחררי לפחות את הילדים שזקוקים לטיפול,‬
‫גברתי. בבקשה.‬
‫דיברתי עם הרופא. הוא דואג להם.‬
‫הטיפולים נמשכים.‬
‫אני לא זזה מפה.‬
‫תעשו מה שאתם צריכים.‬
‫תתקשרו כשתמצאו אותו.‬
‫ז׳דה.‬
‫מה יש?‬
‫בואי תראי.‬
‫מה קורה?‬
‫יש מצלמה.‬
‫איפה?‬ ‫-מעל דלת הכניסה.‬
‫תודה.‬
‫ערוץ France24, שלום.‬
‫יש לי דיווח על בני ערובה.‬
‫עם מי אני מדבר?‬
‫אני מחזיקה בבני הערובה.‬
‫מננטי שומע.‬
‫פביאן דוראן מ־CECOS.‬
‫קיבלתי את ההודעה שלך,‬ ‫אבל זה סיפור מטורף.‬
‫רק רגע.‬
‫קמפוס.‬
‫פביאן דוראן.‬ ‫-אנחנו צריכים אותם.‬
‫אוקיי, קיבלתי.‬ ‫-אנחנו מקשיבים.‬
‫אני לא יודעת איך אוכל לעזור לכם, אבל...‬
‫אני אומרת לכם, המשפחה לא רוצה שום קשר.‬
‫רגע. הם יודעים מה מוטל על הכף?‬
‫הסברת להם את הסיטואציה?‬
‫כן, כמובן.‬
‫את חייבת להמשיך להתעקש!‬
‫יש פה בני ערובה במחלקת הילדים!‬
‫כבר ניסיתי. אני צריכה זמן כדי לשכנע אותם.‬
‫האבא התנגד נחרצות, והחוק בצד שלו.‬
‫תקשיבו, אעדכן אתכם.‬
‫שלום.‬
‫סליחה, אפשר לדבר איתך?‬
‫שנתמקם פה?‬
‫אני עומדת מחוץ לבית החולים.‬
‫הפריצה עדיין לא התרחשה.‬
‫כפי שאתם רואים, לא ברור מה יקרה פה,‬
‫אפילו בכל הנוגע לז׳דה בלקאסם,‬ ‫שידוע לנו עליה מעט מאוד.‬
‫צוות בית החולים מנסה לשמור‬ ‫על אווירה של שגרה,‬
‫כדי שמאות המטופלים ומשפחותיהם...‬
‫נסרין, סליחה. יש לנו עדכון.‬
‫יש לנו ריאיון בלעדי בשידור חי מבית החולים‬
‫עם החוטפת, ז׳דה בלקאסם.‬
‫שלום, גברתי. מה יש לך לומר?‬
‫כבר שבועות אני נלחמת.‬
‫מחכה לתשובה.‬
‫אבל אני עם הגב לקיר.‬
‫על איזה קיר את מדברת, גברתי?‬
‫האדמיניסטרציה.‬
‫הם לא שמים קצוץ.‬
‫באמתלה של שמירה על אנונימיות,‬ ‫הם מוכנים לתת לילד למות.‬
‫את יודעת כמה זמן לוקח לטחנות הצדק לזוז.‬
‫תאמיני לי, ניסיתי הכול.‬
‫גברתי, אני רק רוצה‬ ‫להבהיר את המניעים למעשייך.‬
‫האנשים שאליהם את פונה במעשה שלך,‬
‫הם מכירים את הסיפור שלך?‬
‫כן.‬
‫המשפחה הזאת מסרבת לעזור לנו.‬
‫זה לא אנושי.‬
‫ואנחנו לא יכולים לחכות יותר.‬
‫גברתי, אנחנו שומעים את המצוקה שלך,‬ ‫אנחנו מבינים,‬
‫אבל בבית החולים יש ילדים,‬
‫יש צוות רפואי, יש משפחות, וכולם בסכנה.‬
‫את באמת חייבת להרחיק לכת עד כדי כך?‬
‫הבן שלי נמצא בין חיים ומוות,‬ ‫ואני רק מבקשת בדיקה פשוטה.‬
‫כדי לבדוק אם הילד הוא תורם מתאים, זה הכול.‬
‫גברתי, אם המשפחה הזו צופה בנו עכשיו,‬
‫ושומעת אותך, מה היית רוצה לומר להם?‬
‫גברתי.‬
‫אדוני.‬
‫תבינו באיזה מצב אני נמצאת.‬
‫אני יודעת שזה מורכב מבחינתכם.‬
‫אני רק מבקשת קצת אנושיות.‬
‫תעזרו לנו.‬
‫אנחנו יכולים לעשות את זה.‬
‫ואם המסר הזה, שאת מעבירה פה עכשיו,‬
‫לא יקבל תשובה, כמה רחוק את מוכנה ללכת?‬
‫אני מוכנה ללכת עד הסוף כדי להציל את נואה.‬
‫היית מוכנה לעשות משהו בלתי הפיך?‬
‫אני לא עובדת אצל משוגעת חמושה.‬
‫אז מה נעשה עם הילדים?‬ ‫נשאיר אותם בחדרים וזהו?‬
‫דוקטור, היא לא יציבה.‬ ‫אין לה מה להפסיד. החיים שלנו בסכנה.‬
‫היא מסוגלת להרוג אותנו! היא משוגעת!‬
‫אני לא יכולה לעבוד ככה.‬
‫כשאת אומרת שתלכי עד הסוף, למה את מתכוונת?‬
‫אמרתי מה שהיה לי להגיד.‬
‫יופי. אז מה נעשה עכשיו?‬
‫תחזור לעבודה.‬
‫כשאת מסתובבת פה חמושה? את עושה צחוק?‬
‫את כנראה עושה צחוק.‬
‫אוגוסט, למה אתה פה? תחזור לחדר.‬ ‫-אנחנו יודעים שאנחנו בני ערובה.‬
‫ילדים...‬ ‫-זה בסדר.‬
‫ראינו אותך בטלוויזיה.‬ ‫-בחדר.‬
‫לא. ילדים...‬
‫קדימה.‬ ‫-אל תישארו פה.‬
‫גדול! אנחנו בני ערובה!‬
‫כן, אנחנו בני ערובה.‬
‫מיה, את הכי מבוגרת. קחי אותם בחזרה לחדרים.‬
‫אסור שמה שקרה לקורלי‬ ‫יקרה לנואה או למישהו אחר.‬
‫מה בדיוק אתה לא מבין?‬
‫היא ח־מו־שה!‬
‫היי, את חברה בכנופייה?‬
‫די, ילדים. מספיק.‬
‫בואו.‬ ‫-למה?‬
‫את מגניבה, גברת ז׳דה.‬
‫תחזרו לחדרים.‬ ‫-למה?‬
‫בואו, הולכים.‬ ‫-איך זה להיות בטלוויזיה?‬
‫נצא וניתן להם לדבר.‬
‫סוף סוף קצת אקשן.‬
‫לאבא שלי יש אקדח.‬
‫מילה שלך?‬
‫הילדים, אנשי הצוות, בית החולים,‬ ‫כולם יהיו בסדר. נכון?‬
‫מילה שלי.‬
‫תודה.‬
‫ההבעה הזאת מוכרת לי.‬
‫מטאו יבוא?‬
‫ברור שמטאו יבוא.‬
‫הבטחתי לך.‬ ‫-כן, בבקשה.‬
‫הוא יבוא בשבת למסיבת פיג׳מות.‬
‫אדריאן. תן לנו לדבר בבקשה.‬
‫לך תעשה שיעורי בית. תכף אעלה. קדימה.‬
‫בואי.‬ ‫-מה יש? קרה משהו?‬
‫משהו מטורף קורה.‬ ‫-מה?‬
‫בני הערובה. היא רוצה את הבן שלנו.‬
‫פביאן דוראן התקשרה אליי שוב.‬ ‫-מה אמרת לה?‬
‫שאנחנו עומדים על שלנו.‬
‫אסור שאדריאן יגלה‬ ‫שאנחנו לא הוריו הביולוגיים מהטלוויזיה.‬
‫אני מסכימה, אבל זה כבר מוגזם.‬
‫צריך לעזור להם.‬ ‫-אולי הוא בכלל לא מתאים.‬
‫אולי הוא כן!‬
‫אין מצב שאנחנו מסתבכים בדבר הזה.‬
‫אני מנסה להגן עליו.‬ ‫לא עלייך או על עצמי. עליו.‬
‫הוא לא ביקש את זה. השתגעת?‬
‫בת שלי?‬
‫אמא?‬
‫מה את עושה, יקירתי?‬
‫אני עושה מה שצריך.‬
‫זאת לא תשובה, ז׳דה.‬
‫אם לא אעשה כלום, הוא לא יחיה בכלל.‬
‫אני יודעת שזה לא הוגן,‬
‫אבל מה שאת לא מבינה זה שאת בדרך לכלא.‬
‫אם לא יהרגו אותך.‬
‫תקשיבי לי, אני מתחננת.‬
‫את שומעת אותי?‬
‫ז׳דה?‬
‫אני אוהבת אותך, אמא.‬ ‫-אל תנתקי! בבקשה, ז׳דה!‬
‫סלחי לי.‬ ‫-תסגירי את עצמך!‬
‫הלו?‬
‫אני אוהבת אותך, יקירתי.‬
‫חיפשתי אותך בכל מקום. אתה בורח ממני?‬
‫אלפא, ממוקם.‬
‫צוות בראבו, ממוקם.‬
‫אם יתפסו אותך, תסתבכי בצרות.‬
‫לא אכפת לי. אני רק רוצה להיות איתך.‬
‫גם אני.‬
‫אתה חושב שתבריא?‬
‫כן.‬
‫מבטיח?‬
‫מוכנים. מחכים לאור ירוק.‬
‫טוב, קדימה.‬
‫בבקשה!‬
‫מה זה?‬
‫שומעים אותי?‬
‫מי זה?‬ ‫-אני רוצה את הבן שלי.‬
‫תני לי להיכנס.‬
‫הבן שלו באותה סיטואציה כמו שלך.‬
‫הוא צריך אותי בחדר שלו.‬ ‫-מי זה?‬
‫זה אבא של לוסיאן.‬
‫לוסיאן?‬
‫ילד במחלקה.‬
‫אני רק רוצה להיות עם הבן שלי.‬
‫למה הוא לא מוכר לי?‬
‫הוא חדש, רק עכשיו הגיע.‬
‫הוא בן 4, חולה מאוד, לא יוצא מהחדר.‬
‫תכניסי אותי. הוא צריך אותי.‬
‫לא ננסה שום דבר. לא נפריע.‬
‫תשאלי אותם, הם מכירים אותי.‬
‫אסור להכניס אותו.‬
‫ד״ר בונפנטי, פנטה וקווין יודעים מי אני.‬ ‫-הוא בן 4. תני לו להיות עם הבן שלו.‬
‫לא אסכן אותך.‬
‫לא אסתכן.‬
‫לא.‬ ‫-השוטרים לא יזוזו.‬
‫הוא איבד את אמא שלו.‬
‫אשאר בחדר. לא תראי אותי.‬
‫לא ננסה כלום, גברתי.‬
‫הוא רק רוצה לראות את הבן שלו.‬ ‫-אני מתחנן, תכניסי אותי.‬
‫אני רק רוצה להיות עם הבן שלי.‬
‫הוא צריך אותי.‬
‫תפתח לו.‬
‫למה אני?‬ ‫-תפתח לו.‬
‫טוב, תתרחקו.‬ ‫-תסגור.‬
‫עכשיו.‬
‫דן בפנים. אנחנו נסוגים.‬
‫תערכו עליו חיפוש.‬
‫אין עליי כלום.‬
‫תרים את החולצה.‬
‫תסתובב.‬
‫המכנסיים.‬
‫אין עליי כלום.‬
‫אין כלום.‬
‫תיכנס.‬
‫תודה.‬
‫תודה בשמו.‬ ‫-תסתובב.‬
‫איפה החדר שלו?‬
‫בסוף המסדרון בצד ימין.‬
‫זה החדר של מילו.‬
‫לטיפול נמרץ. שהילדים לא יצאו מהחדרים.‬
‫שומע אותי? תישאר איתי.‬ ‫-הנה.‬
‫מה מצבו? הוא חי?‬ ‫-מה זה היה?‬
‫לא התכוונתי לירות בו.‬ ‫לא רציתי שמישהו ייפגע.‬
‫תני לו לצאת מיד. את מחמירה את מצבך.‬
‫לא. אשחרר אותו‬ ‫אם אוכל לדבר עם המשפחה.‬
‫מעכשיו אין תקשורת, אין שיחות, אין כלום!‬
‫אתה, בוא הנה.‬
‫בוא הנה!‬
‫למה אני?‬
‫אל תזוז.‬
‫אתה התקשרת אליהם?‬
‫עזרת להם, בן זונה?‬
‫לא.‬
‫איפה הנייד שלך? לא נתת לי אותו.‬
‫אין לי.‬
‫איפה הנייד שלך? איפה הוא?‬
‫בן זונה.‬
‫עוד פעם אחת אתה מתחכם איתי,‬
‫באימא שלי, אתה תהיה הראשון שילך.‬
‫אוקיי.‬
‫עכשיו עוף מפה!‬
‫לא לזוז.‬
‫תפעילו לחץ על הפצע.‬
‫אין לנו תרופות נגד כאבים?‬
‫תני לי משהו לנקות את הדם.‬
‫5 מ״ל לווריד.‬
‫ידיעה שהגיעה זה עתה:‬
‫נודע לנו ששוטר נורה‬
‫בזירת החטיפה.‬
‫פיליפ לנדון, ניהלת משאים ומתנים כאלה.‬
‫הסיטואציה יצאה לגמרי משליטה?‬
‫בעקבות התקרית,‬ ‫עמיתיי עומדים בפני סיטואציה שונה,‬
‫ועכשיו עומדת מולם רוצחת בפוטנציה.‬
‫זה כמובן משנה את תגובתנו לסיטואציה...‬
‫דוקטור! המצב של נואה מידרדר!‬
‫מה קורה?‬
‫-ז׳דה, תירגעי.‬
‫תני לי להיכנס.‬
‫אנטיביוטיקה.‬
‫לבקש MRI?‬ ‫-לא, קודם נייצב אותו.‬
‫שימי לו חוסם עורקים.‬ ‫-טוב.‬
‫נואה? תכינו עוד עירוי.‬
‫אני על זה.‬ ‫-הוא בהלם זיהומי.‬
‫למדוד לו לחץ דם ולקחת דגימות.‬
‫נואה, אתה שומע אותי?‬
‫מה מצבנו?‬
‫42. נואה?‬
‫מה אתה עושה לי?‬
‫פקח את העיניים, נואה.‬
‫תגיד משהו.‬
‫נואה...‬
‫ענה לי.‬
‫אתה שומע אותי?‬ ‫-נואה, פקח עיניים.‬
‫שומע אותי, נואה?‬
‫נואה, ענה לי. קדימה.‬
‫תגיד משהו.‬
‫הוא שברירי מאוד.‬
‫עם הזמן מצבו ילך ויחמיר.‬
‫למה?‬
‫הוא זקוק להשתלה דחופה.‬
‫הסיבוך הבא עלול להרוג אותו.‬
‫לעזאזל.‬
‫איפה האף שלך?‬
‫היי! זה בסדר, גם שלי מלא!‬
‫אנחנו מצליחים להציל את רובם.‬
‫וכשאנחנו מאבדים אחד, זה גומר אותי.‬
‫אבל למחרת,‬ ‫אני צריך להיות שם בשביל האחרים.‬
‫ככה זה בשבילי ובשביל כל המחלקה.‬
‫כל מי שעובד פה.‬
‫יש לנואה מזל שיש לו אותך, את יודעת?‬
‫אפשר?‬
‫קדימה.‬
‫כן? בונפנטי מדבר.‬
‫זה קמפוס, מנהל המו״מ.‬
‫שמע, השגנו את האמא,‬
‫אבל היא לא מעזה לדבר איתה.‬
‫אולי תוכל לעזור לנו. היא איתך?‬
‫לא, אני לבד.‬
‫אני סומך עליך.‬
‫כן, דוקטור?‬
‫תודה שהתקשרת, גברתי.‬
‫אני מקשיב.‬
‫כן, ערב טוב. מדברת אנייס דה מאריי.‬
‫אני מתקשרת כי דיברתי‬ ‫עם גב׳ דוראן מ־CECOS,‬
‫ורציתי להסביר...‬
‫הבן שלי לא יודע איך הוא נולד,‬
‫ובעלי לא רוצה לגלות לו את האמת.‬
‫אולי הגיע הזמן לספר לו, לא?‬
‫שמע, אני לא יכולה.‬
‫אני באמת לא יכולה. בבקשה תבין.‬
‫כן, אבל בסופו של דבר הוא יגלה בעצמו.‬
‫תארי לך שהוא יגלה‬ ‫שהוא יכול היה להציל חיים של ילד.‬
‫אם תספרי לו במילים שלך, אולי...‬
‫בכלל לא בטוח שזה יעבוד.‬
‫אי אפשר לכפות עליו.‬ ‫-גברתי. זאת אמא של נואה.‬
‫את שומעת אותי?‬ ‫-סליחה.‬
‫הלו?‬
‫תני לה לישון על זה.‬
‫עדכון מבני הערובה בבית החולים למבר ברקופס.‬
‫השוטר הפצוע שוחרר,‬
‫ומקורות מוסרים‬
‫שהחוטפת הצליחה לדחות‬ ‫את הפריצה המשטרתית,‬
‫בתקווה שהמשפחה תשתכנע לעזור לה.‬
‫למרות השקט לכאורה, המתח עדיין גבוה.‬
‫נראה שהפריצה בלתי נמנעת,‬ ‫אך עדיין לא ידוע מתי היא תקרה.‬
‫בכל אופן,‬ ‫צריך לעשות הכול כדי למנוע פגיעות.‬
‫אנחנו מוכנים לנטרל אותה.‬
‫אין לנו ברירה.‬
‫ז׳דה?‬
‫זה נגמר. המשפחה לא תעזור לך.‬
‫תקשיבי, עשינו כל מה שיכולנו.‬
‫נתת את הכול, אבל עכשיו את מסכנת את עצמך,‬
‫ומסכנת את כולם, ובמיוחד את הילדים.‬ ‫זה מוכרח להיפסק.‬
‫תקשיבי,‬
‫אחרי מה שעשית, כל המדינה מביטה בך.‬
‫אני בטוח שהשופט ייקח את זה בחשבון.‬
‫זה חייב להיגמר בלי דרמה, ועכשיו.‬
‫אני רוצה להיות שם כשהוא ימות.‬
‫תנו לי להישאר איתו.‬
‫אני יכול לתת לך כמה דקות,‬
‫אבל לא יותר.‬
‫אני באמת מצטער.‬
‫אבל אנחנו מוכרחים להתערב.‬
‫הבן שלי.‬
‫כולנו עם ז׳דה!‬
‫בילינו כאן את הלילה,‬
‫וז׳דה בלקאסם עדיין מתבצרת במחלקת הילדים.‬
‫כאן, מחוץ לבית החולים,‬ ‫קהל גדול בא להביע סולידריות,‬
‫משפחות וילדים שקיבלו השתלות,‬ ‫וכאלה שעדיין מחכים.‬
‫כאלף איש מתים מדי שנה בצרפת‬ ‫בהמתנה להשתלות,‬
‫ובקהל נמצאים גם שותפים לאימונים...‬
‫- גם אני הייתי עושה הכול -‬
‫החבר׳ה מוכנים.‬
‫לפי סימן שלי.‬
‫מובן, המפקד.‬
‫כולם, היכונו לפשיטה.‬
‫במידת הצורך, יש אישור לנטרל אותה.‬
‫אדוני, מה הוא אמר?‬
‫זה הבן שלי.‬ ‫-תתרחק.‬
‫תן לי לעבור. אתם תהרגו אותה!‬ ‫-תתרחק!‬
‫תן לי לעבור.‬
‫תן לי לעבור!‬
‫אני רוצה לוודא שהילד לא יהיה שם.‬
‫אני רוצה לראות את הבן שלי!‬
‫תעזבו אותי!‬
‫סליחה.‬
‫סליחה, אהובי.‬
‫הלוואי שיכולתי להגן עליך עוד פעם.‬
‫הלוואי שהחיים יחוסו עליך.‬
‫גברת בלקאסם... מזל טוב.‬
‫כן!‬
‫חכה!‬ ‫-מה?‬
‫התינוק!‬ ‫-סליחה.‬
‫זהירות.‬ ‫-סליחה.‬
‫סליחה.‬
‫הלוואי שהיה לך יותר קל.‬
‫עצור. אל תזוז.‬ ‫-אני רוצה לראות את הבן שלי! עזבו אותי!‬
‫הייתי נותנת את חיי בשבילך.‬
‫כן?‬
‫דוקטור?‬ ‫-כן?‬
‫זהו זה.‬
‫יצאנו מהמעבדה. עשיתי לבן שלי בדיקה.‬
‫אף אחד לא יודע על זה.‬ ‫לא הבן שלי ולא בעלי.‬
‫אשלח לך את התוצאות.‬
‫הוא מתאים.‬
‫יש לי את הכתובת של המשפחה.‬
‫אפשר להציל אותו!‬
‫קדימה!‬
‫מגע!‬ ‫-עצור!‬
‫עצור!‬ ‫-לא לזוז!‬
‫מצב חירום! תנו לעבור!‬
‫עצור! אל תזוז!‬ ‫-תנו לעבור!‬
‫ידיים למעלה!‬ ‫-ידיים!‬
‫אחיות!‬ ‫-לאן זה?‬
‫אנחנו בדרך לניתוח השתלה.‬ ‫-נבדוק את האלונקה.‬
‫לא, זו אלונקה סטרילית.‬ ‫-אתם עלולים לזהם אותו.‬
‫אם הוא ימות, זה יהיה באחריותכם.‬ ‫תנו לנו לעבור!‬
‫תנו להם לעבור.‬ ‫-קדימה!‬
‫קדימה!‬
‫קדימה.‬ ‫-איפה היא?‬
‫בדלת מימין.‬ ‫-אתם במחלקת ילדים.‬
‫תורידו את הנשקים!‬
‫המחלקה מלאה ילדים!‬
‫אנחנו עושים את העבודה שלנו.‬ ‫-כן, אבל אתם תעשו להם טראומה.‬
‫זה בגלל ז׳דה?‬ ‫-זה בסדר.‬
‫היא תהיה בכלא?‬ ‫-זה בסדר.‬
‫תחזרו לחדרים שלכם.‬
‫לא לפחד.‬
‫קדימה.‬
‫בבקשה!‬ ‫-מימין.‬
‫איפה היא?‬
‫שלום.‬ ‫-שלום.‬
‫זמזמתי שלוש פעמים ואף אחד לא בא.‬
‫יבואו אליך, אדוני.‬
‫מתי?‬ ‫-הוא צודק.‬
‫רדו ממני!‬
‫היא עזבה עם אישה, שחורה, בלונדינית, אחות.‬
‫משטרה!‬
‫תלבשי את זה.‬
‫הנה. קחי. קדימה!‬
‫תני את הפאה שלך.‬
‫אין מצב.‬ ‫-תני את הפאה שלך.‬
‫אף אחד לא ראה אותי בלי הפאה.‬
‫קחי את האקדחים שלך ותניחי לפאה שלי!‬
‫היי...‬
‫תני את הפאה שלך.‬
‫הלו, מליק?‬
‫איפה אתה?‬
‫בטיפול נמרץ? חכה לי.‬
‫חכה לי. אני באה, אסביר לך.‬
‫מישהו יאסוף אותך?‬
‫כן.‬
‫לעזאזל...‬
‫הם בכל מקום.‬
‫בואי נעלה למעלה.‬
‫אדם חשוד בכניסה 2.‬
‫אנחנו בדרך.‬
‫הקומה הראשונה פנויה.‬
‫בודקים תעודות זהות בכניסה 2.‬ ‫-בואי אחורה.‬
‫בודקים את המדרגות הדרומיות.‬
‫לעזאזל. אכלנו אותה.‬
‫מה נעשה?‬
‫נלך, אדוני?‬ ‫-לאן?‬
‫לבדיקת דם.‬
‫כבר עשיתי אחת הבוקר!‬
‫אז קולונוסקופיה.‬ ‫-קולונוסקופיה זה טוב.‬
‫...בפרוסטטה,‬ ‫אבל לרוע המזל הם ניתחו מאוחר מדי.‬
‫עכשיו יש לי גרורות בכל מקום,‬
‫ומצאו לי גם בעיה בכליות.‬
‫ויש לי בעיה בעין...‬ ‫-קדימה!‬
‫בבקשה...‬ ‫-מי יודע איפה זה ייגמר.‬
‫נו כבר!‬
‫זוזי הצדה, גברתי.‬
‫הראייה שלי מידרדרת בגלל הגלאוקומה.‬
‫אם זה ימשיך ככה, אני אתעוור.‬
‫אני לא רוצה...‬
‫טוב, חכי לי פה. מליק!‬
‫שלום. איפה השיער שלך?‬
‫בואי!‬
‫תוציא אותה מפה.‬
‫אותה? בחיים לא!‬ ‫-בבקשה!‬
‫במה את מנסה לסבך אותי?‬
‫השתגעת לגמרי או מה?‬
‫מליק, אני אף פעם לא מבקשת ממך.‬
‫זה לא ענייני!‬ ‫-אני יודעת שזה לא עניינך.‬
‫יש לך ילדים. אתה יודע איך זה.‬
‫אי אפשר להשאיר אותה.‬
‫בסדר, תיכנסי.‬
‫תודה.‬
‫קדימה, עופי מפה.‬
‫תודה.‬
‫מה את עושה פה?‬
‫הבן שלך מתאים.‬
‫לא, אסור לך להיות פה.‬
‫רק שתי דקות, בבקשה!‬
‫סגרי את הדלת.‬ ‫-אני רק...‬
‫סגרי! אני מתקשר למשטרה!‬
‫לא, אל תתקשר למשטרה!‬
‫סגרי. אני מזמין משטרה.‬
‫סתום את הפה!‬
‫תירגע!‬ ‫-אני רציני! תניח את הנייד!‬
‫תניח ת׳נייד!‬
‫היי! אתה בסדר?‬
‫תירגע.‬ ‫-תקשיב לי, טוב?‬
‫אבא, מה קורה?‬
‫למה אתם צועקים?‬
‫זה נכון, מה שהם אומרים?‬
‫כן, זה נכון.‬
‫בוא, יקירי. בוא.‬
‫אתה יכול להציל אותו.‬
‫אבל איך?‬
‫בזה שתבוא איתי.‬
‫זה בטוח לגמרי.‬
‫אחרי זה תוכל לחזור הביתה.‬
‫וגם נואה.‬
‫אז נלך?‬ ‫-כן.‬
‫אז קדימה.‬
‫קדימה.‬
‫זאת היא!‬
‫לעצור אותה!‬
‫לא! בבקשה!‬
‫הבן שלי פה!‬ ‫-אל תירו, יש פה ילד!‬
‫תורידו את הנשקים!‬
‫לא באנו לעשות נזק. קדימה.‬
‫אחריהם!‬
‫היא חמושה!‬ ‫-להוריד נשקים!‬
‫להוריד נשקים, אמרתי!‬
‫להוריד נשקים!‬
‫תנו להם לעבור!‬
‫בואו.‬
‫- כעבור חמש שנים -‬
‫- מדי שנה בצרפת, כ־500 ילדים‬ ‫מאובחנים כחולים בלוקמיה -‬
‫- המחקר בתחום סובל מחוסר מימון -‬
‫- אנא תרמו -‬
‫- מוקדש ליאניס בן נאסור -‬
‫תרגום כתוביות: יניב אידלשטיין‬