Downloaded from YTS.BZ
Official YIFY movies site: YTS.BZ
Glöm inte att andas.
Svider det? Det här är bara början.
Ge inte upp. Kom igen!
Håll in armbågarna.
Fokusera.
Ge inte upp!
Kom igen!
Boxning är repetition och konsekvens.
Ducka. Vänster, höger, ducka.
Vänster, höger, krok, ducka.
Vänster, höger, uppercut, höger, ducka.
Vänster, höger, krok, ducka. Vänster, höger, vänster, uppercut, höger...
och sluta. Okej? Frågor?
- Jag måste kissa. - När är det slut?
- Är du man eller kvinna? - Har du riktiga muskler?
Jag måste gå. Tar du hand om dem?
- Ja? - Hej, älskling. Hur mår du?
- Allt bra? Är du kvar på jobbet? - Ja, jag åker nu.
Skojar du?
Jag åker nu, jag lovar.
- Jag är strax där. - Vi var överens!
- Kom igen! - Jag kommer! Vad jobbig du är!
Vänta.
- Vad är det? - Positionen.
Jag såg en instruktionsvideo. Den här funkar inte.
Ska vi följa en instruktionsvideo?
Säkert? För Vincenzo gillar den, han är redo.
Att låta så mycket potential och talang krympa så där känns som helgerån.
Vincenzo...
- Vänta. - Vad är det?
- Din mammas madrass. - Hon är död.
Exakt, det känns som om hon fortfarande är här och hör allt.
- Så det är en madrasskonspiration? - Ja...
Okej.
Stick härifrån, mamma!
Dags att dra.
Ska vi göra barn, eller?
Ja. Kom hit, mi bello ragazzo.
Skaka på huvudet också, för säkerhets skull.
- Så här? - Ja.
- Sluta bråka. - Jag fattar ju inte vad han säger!
- Han vill ha löneförhöjning. - Vill du ha löneförhöjning?
Ja.
ÄGGLOSSNING
Jag är på väg. Jag kommer!
Jag ser en svag skugga. Det är väl ett andra streck?
Det är ett skäggstrå.
- Ja. Ett streck. - Jag sa ju det.
GRAVIDITETSTEST
Jag vet inte när eller hur, men vi ska bli föräldrar. Okej?
Ett litet leende.
Seriöst?
Enligt instruktionsvideon ökar det våra chanser.
Då kanske de dubbleras nu.
- Prata med Vincenzo! - Jag ska spöa honom.
Vincenzo! Vakna, grabben! Jävlas du, är det slut med det roliga.
Smörj in magen med ricinolja och säg "Fteh ya rezek".
Fteh ya rezek.
Ska vi offra en get också?
Gärna för mig, men Vincenzo börjar få spel.
Vem är Vincenzo?
En avlägsen kusin, Nadia.
- Sluta. Håller du på med sihr? - Nej, det är inte sihr.
Bra, Nadia.
- Talar han arabiska nu? - Han har lärt sig ett par ord. Vad sa du?
- Du kan smörja in broccoli också. - Jag ringer sen, mamma.
Sen när vet du var sihr är?
Ursäkta.
- Jag kommer, jag lovar. Puss. - Jag är less på att behöva ringa jämt.
Det funkar inte.
Det funkar inte!
- Vi ses i kväll. - Ja, ses i kväll.
IVF
Det är väldigt enkelt. Jag ska förklara.
Vi stimulerar äggstockarna, plockar ut ägg och befruktar dem i labbet.
Efter det sätts embryot in.
- Och... steg tre, när gör vi det? - Spermaprovet?
Det gör vi nu.
Gå då.
En sjuksköterska hämtar dig och...
- Klockan är åtta. - Och? Det gör väl inget. Sluta krångla.
Brukar du leka med dig själv klockan åtta? Du kan inte planera så här!
- Allt bra? - Jättebra.
Han gör det.
- Allt blir bra. - Nej, jag gör det inte.
Han gör det. Han gör det bra.
Jag gör det. Jag ska.
Ge allt!
- Okej. - Lämna inget.
Inte samma sak...
Jag ser att din langare har varit här. Får jag yoghurten mellan crackpiporna?
Om du vill nåt, så skjuter jag upp i trappan.
- Tack för hjälpen. Jag orkar inte mer. - Då kör vi.
Beredd?
- Du skulle inte klara det här. - Jag är rädd. Jag skulle inte klara det.
- Men du klarar det. - Ja.
Vi har ett livsdugligt embryo. Ska vi gå vidare och sätta in det?
JADA BELKACEM
- Jag tar ut spekulumet. - Är det klart?
Ja, du kan sätta dig upp.
- Det kommer att gå bra, älskling. - Jag är rädd. Jag vill ligga kvar.
LABBET
Svara.
Hallå?
- Madame Belkacem? Det är dr Saada. - Ja?
Vi har fått resultaten.
Embryot tog sig inte.
Är det på grund av mig?
Nej.
- Då är det jag. - Nej.
Det är ni två tillsammans. Det tar inte.
Ni har två alternativ kvar. Embryodonation eller adoption.
Vad är embryodonation?
Par som redan har fått barn och inte längre behöver sina embryon kan donera.
Jag förstår inte.
Skulle hon ha ett annat pars barn i magen?
Du bär ett barn som inte delar ert dna, men som du föder och ni uppfostrar.
Det skulle vara ert barn.
Fundera på det.
Ska vi titta på film? Nåt lättsamt?
Titta på film?
Nåt lättsamt, så att vi kan tänka på nåt annat.
Nej, jag kan inte tänka på nåt annat.
Du har alltså sörjt klart?
Vet du vad? Jag gör så gott jag kan.
God natt.
ÄNDA TILL SLUTET
10 ÅR SENARE
Boxning är inget skämt.
Det är inget datorspel eller en av era tecknade serier, okej?
Det är modet att fortsätta trots att man är rädd.
Man boxas med knytnävar, ben och mod.
Jag lär er att lära känna er själva. Ni är speciella.
Mamma?
- Mamma? - Ja?
Tror du att vi vinner?
Vi har redan vunnit.
- Ni är lejon. Ett lejon jamar inte, det... - Ryter!
- Är ni redo? - Ja, coach.
- Vad är er styrka? - Mod, inte ilska!
- När ger vi upp? - Aldrig!
- När gråter vi? - När det är över!
Ett, två, tre!
Kör!
Kom igen!
Satsa allt. Du vet vad som gäller.
- Precis som när vi tränar. Fokusera. - Mamma...
- Förstår du? Fokusera. - Mamma!
Du är dubbelt så stor som han.
- Du fixar det. - Jag såg inte.
Kom igen!
Spelar storleken fortfarande ingen roll? Han ser ut att ha ätit upp Teddy Riner.
Är du rädd?
Vi blir inte rädda. Du kan hederskodexen: Artighet, mod, heder och framför allt:
- Spöa den jäveln. - Spöa den jäveln. Kom igen. Här.
Kom igen!
- Ge allt! - Kör.
Kom igen!
- Kom igen, Noa! - Kom igen, älskling!
Snyggt!
- Mamma! Såg du? - Ja!
- Håll uppe garden. - Det där är min son!
- Ducka. - Min son! Kom igen!
Det finns potential, vissa är jättebra.
Hej!
Hur mår mästaren?
- Hur är det, Paul? - Bra. Allt bra?
Du kom.
Jag ska i väg i morgon igen. Jag ville inte missa det.
Får jag se läppen?
- Bra match. - Tack.
Kommer du, mormor?
Han hatar mig.
- Förhoppningsvis lite mindre än du. - Är det roligt?
Han hatar dig inte. Han har bara vant sig av med dig.
- Vad ska ni göra? Ska vi äta middag? - Vi har redan planer.
Mamma!
Jävlar!
Kom igen!
- Jag vill åka nästa. - Gör det.
Du ser helt slut ut. Här.
Vänta på mig!
Noa!
Undan! Noa!
Ring efter hjälp! - Hur mår du? Noa! - Ring efter ambulans!
Är ni hans mamma? Vi har ringt.
- Ge honom plats. - Backa!
- Flytta på er! - Ge honom plats.
Jag ska förklara vad vi har funnit och hur vi ska behandla er son.
Vad har han?
Noa har leukemi.
Blodcancer.
Det är en allvarlig sjukdom, men den kan behandlas.
De flesta behandlingar är effektiva. Mycket effektiva.
Men vi måste börja med kemoterapi snart, och om tre veckor, beroende på resultaten,
får vi se om en benmärgstransplantation blir nödvändig.
Vi börjar med kemoterapi i morgon.
Han får stanna här i minst fem veckor för de första cyklerna.
Det finns många bestämmelser.
Det viktiga är att vi snabbt kunde ställa diagnos.
Våra team finns här för att stötta er.
Har ni några frågor?
- Kommer han att dö? - Hur kan du säga så?
Han ska få behandling.
Jag ser att ni själv har gått igenom en hel del.
Jag räknar med att ni hjälper mig att stötta Noa.
- Och skolan? - Tur att du inte gillar att gå dit.
Det är bättre än att vara här. Kommer jag att kunna träna sen?
När behandlingen är över.
När du mår bättre. Du kommer vara trött, så du kan inte börja direkt.
- Men vi har tävlingar. - Jag vet, men inte i år. Okej?
Du måste bli frisk först.
Okej. Vi ringer pappa.
Nej.
- Vadå "nej"? Vi måste berätta. - Jag vill inte.
Hej, mina damer.
Noa, stilige karl. Jag är Kevin, världskänd sjuksköterska.
Från Montreuil, Château Rouge, d'Eau, Montluçon, ända till Kinshasa.
Jag ska sätta in en kateter. Vet du vad det är?
- Hej, Noa. Tycker du att han är rolig? - Nej.
- Du ser, du är inte rolig. - Är jag inte rolig? Är inte jag rolig?
- Och du är lite rasistisk. - Skulle jag vara rasist?
- Din accent var rasistisk. - Jag kan köra en belgisk accent istället.
Vet du vad vi ska göra i dag? Vi ska sätta in en kateter.
Det är ett rör under huden så att vi kan ge dig medicin.
Det är inget att dra ut på. Jag sätter igång.
Jag hämtar snacks. Vi har jordnötter, iskuber...
Jag gör dig väl inte illa? Så där.
Så.
Jag kan göra en Quebec-accent.
Den här jäkla katetern är meningslös.
Förlåt att jag inte ringde. Jag har fullt upp.
Jag landade just och ska strax i väg igen. Ge Noa en puss. Jag ringer när jag kan.
Ge Noa en puss från mig. Hej då. Vi hörs.
För helvete, Jada. Vill du ta ledigt igen? Det är ju galet.
Vi vill alla ha semester. Till och med Sanka. - Vill du ha ledigt?
- Nej, löneförhöjning. - Löneförhöjning? Han är rolig han.
Jag ber dig aldrig om nånting. Min son är sjuk.
Jag behöver bara lite färre timmar.
Okej, men restaurangen måste funka. Vi måste hitta en lösning.
Med löneförhöjning hittar jag en lösning.
Ser du vad du ställer till med?
- Nu tar du i för mycket, Sanka. - Oroa dig inte, det ordnar sig.
Jag har gjort en god dessert till din son.
Vi fortsätter spela. Han förlorade, som vanligt.
Känn på den!
Det är inget bra. Ta tillbaka det.
- Ta tillbaka kortet. - Jag sa det.
Känn på den!
Hörde du inte vad jag sa?
Sluta, spela nu.
- Ta tillbaka ditt kort. - Spela!
Han lyssnar ju inte!
Känn på den!
- Vad gör du? - Sätt dig!
- Du är så jobbig, Mya! Du förstör spelet! - Du är med dem, okej.
- Nej. - Du fattar inte.
När vi spelar är vi inte syskon. Vi är ingenting.
- Jag vill vinna, som i Robinson. - Jag spelar nu.
- Jag vann! - Va?
- Du vann inte. - Sluta!
Om man står över två gånger utan att spela en dubblett förlorar man. Sluta klaga.
- Inès vann. - Nej!
Jag vann.
- Du vann inte. - Vill du spela?
Hallå? Du kan sitta här.
Vi kör en gång till. Kom igen.
Du blandade bra.
- Nu spelar vi. - Får jag spela?
Nej tack.
- Varför inte? - För att du har dålig andedräkt!
Du kan spela, men du får inte sucka om du förlorar.
- Men det gör han. - Vi spelar igen.
Dela ut korten.
- Vad heter du? - Noa.
- Och du? - Inès.
Se på dem.
Det ligger kärlek i luften.
- Lämna oss ifred. Har du inga kompisar? - Jag fattar. Hon är den enda med hår.
- En svart tjej med blå ögon? Sjukt söt. - Sant.
Nu spelar vi.
Så där, ja.
- Vad är högre än ett ess? - Vem bryr sig?
Du spelar jämt så sakta. Kom igen!
Man kan tro att du får mini-strokes.
- Lägg då. - Så där. Kom igen.
Kolla där!
Så.
Vad är det?
Är det jag?
- Det är mitt. - Nej, det är mitt.
Seriöst?
Det är inte era vilda hår.
- Jag kommer att se ut som de andra. - Det växer tillbaka.
Mormor tappade tänderna och de växte tillbaka.
- Fast hon åkte till Turkiet. - Vi kan skicka dit dig med.
Varje gång din mamma nyser kissar hon på sig lite.
Du behöver inte skämmas.
Nu spelar vi.
Okej.
Spela, grabben.
VAD ÄR BARNLEUKEMI?
Vad är "hematopoes"?
Blodets cellproduktion.
Och "akut lymfoblastisk leukemi"?
Det är den sorts leukemi han har.
Kroppen producerar för många vita blodkroppar.
Men cellerna är sjuka och tränger undan de goda.
Så kemoterapin tar bort allt?
Mamma är här.
Det ordnar sig.
Jag vet, hjärtat.
- Jag orkar inte mer. - Jag vet, gubben.
Jag vet.
Apan sträcker ut handen och tar min vattenflaska.
Och den sticker med min vattenflaska.
- Se på honom. - Jäklar.
- Han är inte diskret. - Det märks lång väg.
- Ja. - Det syns så väl.
- Har hon sett honom? - Nej.
Värsta psykopaten.
Nono!
Kom hit. Kom!
- Vem tittar du på så där? - Ingen.
- Du ljuger! - Säkert! Du gillar henne. Det syns.
- Vad menar ni? - Vi ska inte retas.
- Vi har varit kära, vi vet hur det är. - Gillar du henne?
Alltså...
När jag ser henne blir allt utom hon liksom suddigt.
- Så gulligt! - Vad gullig han är!
Sluta!
- Vad förvånad jag blir. - Sluta.
Så romantiskt.
Du har inget att förlora. Prata med henne.
Jag kommer att göra bort mig.
Titta på henne.
Vad är värst? Att prata med henne eller låta chansen gå förlorad?
Kör.
Prata med henne. Hon bits inte.
Du kommer att bli ännu snyggare.
Vill du att hon ska gilla dig?
Raka av det.
Du får göra det.
Så där.
Inte illa.
Han är hemma. Vi måste prata med pappa.
- Paul. - Hur är det?
Bra. Du med?
- Är hon här? - Ja.
Allt bra?
Varför har ni kallat hit mig?
Var är Noa?
- Noa! - Han är sjuk.
Han...
Vad har han?
Leukemi.
Hur länge har du vetat?
Några veckor.
- Skämtar hon? Nadia? - Nej.
Skämtar hon? Några veckor?
Du bad mig dra åt helvete. Han ville inte säga nåt.
Och du lyssnar på honom? Är du inte hans mamma?
Om jag är hans mamma? Ska du lära mig att vara förälder?
När skulle jag ha berättat? Mellan dina flygningar?
Du ser bara saker genom din idé om sanningen. Genom din jävla prisma.
- Min sanning är att jag är här varje dag. - Du låter mig inte vara här!
- Du skyller alltid på andra! - Lugna er! Kan ni tala lugnt?
Glöm oss. Jag vill träffa min son. Nu. Inte i morgon, inte i övermorgon.
- Var är han? - På sjukhuset.
- Vilket sjukhus? - Jag vill prata med honom först.
Förbereda honom. Han skyller vår separation på dig.
- Nya handskar? - Nej.
När du var liten...
...tog du aldrig av dem. Under en period sov du till och med med dem.
Mamma har redan berättat det.
Det kan jag tro...
Berättade hon om när du låg så här i sängen, med knutna nävar, redo att slåss?
Kom du hit bara för att berätta det?
Okej. Kom igen, slå mig.
Ta på handskarna och slå mig. Så går vi vidare och du slutar vara så taskig.
- Jag slår väldigt hårt. - Du är lika stor i truten som mamma.
Du blir aldrig lika bra som hon.
Definitivt inte.
Noa...
Jag är ledsen.
För vad?
För...
...allt.
Mamma och jag kämpade så för att få dig att vi gjorde varandra illa,
men du borde inte behöva gå igenom det här.
- Hur mår Noa? - Okej, tror jag.
- Är ni spralliga? - Ja!
- Och är ni skalliga? - Ja!
Jag tror inte att ni fattade. Ska vi raka Coralie?
- Ja! - Vi firar Coralies operation i morgon.
- Jubla för Coralie! - Jubla för Coralie!
Coralie!
- Vilken låt har du valt? - "Laisse-moi" med KeBlack.
Vad säger ni? Hon har bra smak.
- Din dotter är söt. - Tack.
- Den stora dagen är snart här. - Hon kan knappt tro det. Äntligen redo.
Jag är glad för er skull.
Jag har inte kunnat gråta på nästan ett år. Inte en enda gång.
Jag kan inte.
Det är normalt. Man härdar sig, sen kan man inte längre.
Men se på dem. De bryr sig inte, de har kul.
Kom igen, gumman.
Han har lärt mig den. Vad tycker du?
Underbart!
- Gå, ha kul. - Kom, så har vi kul.
- Kom igen! - Jag kan inte dansa.
Coralie!
Sover du?
Får jag lägga mig här?
Coralie sa att du gillar mig. Är det sant?
- Ja, jag gillar dig. - Jag vet.
Se på mig.
- Från och med nu är du min man. Fattar du? - Okej.
I så fall tänker jag ta med dig till rådhuset när vi kommer härifrån. Direkt!
Det hoppas jag.
Jag måste berätta en sak.
- Jag föddes via embryodonation. - Vad är det?
Det var inte mina föräldrar som gjorde mig. De fick låna ett ägg.
- Mina föräldrar fick låna pengar. - Det är inte samma sak.
- Det är du som pratar om embryon. - Sant.
Är du rädd för att dö?
Ja. Du då?
Nu får du inte prata med andra tjejer. Du är Noa Coulibaly nu.
Kemoterapin har fungerat, men han har en ovanlig, aggressiv sort leukemi.
Vi vet nu att Noa kommer att behöva en benmärgstransplantation. Snarast.
- Han står på väntelistan. - Tar det lång tid?
Det kan ta tid, ja.
Kommer vi att hitta en kompatibel donator?
Chansen är liten, men den finns.
Och om vi inte hittar nån?
Med tanke på var han kommer ifrån kan embryodonatorerna hjälpa till
eller nån som kommer från samma donatorer.
- Kan han ha syskon? - Det kan han ha. Självklart.
Det är bästa chansen att hitta en donator.
Jag talar med CECOS, organisationen som hjälpte oss. Jag kontaktar dem.
Okej.
Vi behöver lite tid att förklara för Noa var han kommer ifrån.
- Vet han inte att han inte är er son? - Nej.
Jo.
- Va? - Han hade rätt att veta.
- Ja, men vi skulle berätta tillsammans. - Vi är inte tillsammans längre.
Vi har separerat, så du har monopol på honom?
För att du stack och försvann. Det skapade klyftan.
Jag kom tillbaka! Närhelst jag kunde!
Snälla ni!
Jag försökte träffa honom så ofta jag kunde.
När då? Två gånger om året? Helt kort, och vi ska tacka dig?
Jag kunde inte vänta. Han började ställa frågor och jag svarade.
Jag hanterar vardagsgrejerna.
Det gör man när man finns här.
Jag går igenom akten, kontaktar de involverade familjerna
och ser vad som kan göras.
- Såna begäranden kan inte vara ovanliga? - Jo, ganska.
I Frankrike föds bara några hundra barn via embryodonation varje år.
Det händer.
Ja, men det väcker juridiska och etiska frågor.
Även för oss. Vi går försiktigt fram.
Lagarna utvecklas, men inte tillräckligt fort.
- Mamma? - Hur mår du? Nåt nytt?
Jag var på CECOS. Donatorernas identiteter är skyddade. Det är svårt att få fram nåt.
- Men det är ett nödläge. - Jag ringer sen. Jag måste lägga på.
- Andas in, andas ut. - Du är inte ensam.
Coralie ser dig. Hon älskar dig och kommer att skydda dig.
Mamma?
Nej!
Nej...!
Hon är borta!
Ingen kommer att bota oss! Vad gör vi här?
- Säg sanningen! - Det gör jag!
Vad är det här? Det är irriterande. Det stör mig!
- Jag vet, men rör det inte. - Se på mig! Jag är redan död!
Säg inte så, för helvete! Säg inte så.
Hon var min bästis. Hon var jag och jag var hon. Blir det jag nästa gång?
- Det kommer inte att funka för oss heller. - Jodå.
Jag vill inte dö. Jag vill åka hem.
Snälla, gråt inte. Ni kommer inte att dö.
- Jag vill till mamma. - Era mammor kommer.
Ingen här kommer att dö, förstått?
Inte du, inte någon. Är det klart?
Vi kämpar tillsammans. Den här skiten ska inte få vinna. Förstått?
Ja.
Noa...
Du är en mästare. Du vet vad det innebär att kämpa.
Ni vet vad det innebär att kämpa. Ni är mästare.
- Ja. - Just det. Bra.
- Stå inte där bak. Vad heter du? - Vincenzo.
Samlas runt mig. Kom närmare.
Närmare.
Vad brukar du säga? Jag kan inte sånt här.
Ett lejon jamar inte, det...
Ryter.
- Vad sa du, hjärtat? - Ryter.
- Ett lejon... - Ryter.
- Jag hör inte. Ett lejon... - Ryter!
Bra.
- Såja, le. - Vi kämpar, sen åker vi hem. Okej?
Ja, vi åker hem.
Hej. Jag vill ha min son på nationella benmärgstransplantationslistan.
Begäran måste komma från läkaren. Reglerna är väldigt strikta.
- Hur lång tid tar det? - Tre till sex veckor.
Fördubblas chansen med fler sjukhus?
Registret gäller alla sjukhus i Frankrike.
Vi kan inte ändra er sons plats på listan. Det tar tid.
OM JAG INTE VINNER, FORTSÄTT KÄMPA FÖR MIN SKULL
- Madame Durand kan inte ta emot. - Bara hon kan fallet. Det är viktigt.
- Tyvärr. - Vet hon att det är jag?
Ja. Boka en tid, så kan vi hjälpa till, men nu går det inte. Jag beklagar.
Jag hörde att ni var förbi. Ni måste ha tålamod, det tar tid.
Min son har inte tid. Kan vi göra nåt juridiskt?
- Begäran är inlämnad. - Jag vill ha ett svar.
Vi har pratat om det här. Det finns lagar och regler. Hur som helst...
Fan!
Smaklig måltid.
- Madame Durand. - Madame Belkacem?
Mitt kaffe?
- Har ni talat med donatorerna? - Ja, vi har fått fram deras identiteter.
De hade en dotter, men hon dog i en bilolycka.
Jag beklagar verkligen.
- Jag har gjort allt jag kunnat och... - Finns det andra mottagare?
- Ja, ett par till. - Jättebra.
- Men familjen vill inte bli inblandad. - Vad menar ni?
Vi måste respektera deras val.
- Sa ni att det är ett enkelt test? - Jag har gjort allt jag har kunnat.
Adjö, madame. Ha en bra dag.
Jag har väntat i tio minuter.
- Ursäkta? - Jag har väntat i tio minuter.
- Och du lever än. - Ursäkta?
Kommer strax.
- Jada! - Jag kommer.
Sätt er, kaffet är på väg. Beklagar dröjsmålet.
Dina problem kan inte bli våra problem.
Du har rätt. Driv din restaurang, du.
Hallå! Vad gör du?
Stanna!
Akta!
- Hallå! Vad håller du på med? - Släpp mig!
- Vad är det här? - Hon trängde sig in.
Jag ville bara träffa er. Det är viktigt.
Ni uppnår inget så här. Som jag sa finns det inget jag kan göra.
Vi talar om min sons liv.
De vägrade. Hon vill inte utsätta barnet för en ryggmärgsdonation.
Ryggmärg?
Blandade ni ihop det? Är det vad ni sa?
Det ändrar inget. Det är hennes rätt.
Jag vill prata med henne.
Det går inte. Hennes identitet är skyddad.
Ni kontaktar henne, så pratar jag med henne.
Vi kan tala, mor till mor. Jag vet att det blir annorlunda. Snälla.
- Jag förstår er vånda. - Ni förstår ingenting.
Ni har redan blandat ihop benmärg och ryggmärg. Vill ni hjälpa mig? Ring henne.
- Jag... - Här är det.
Rakt framför er. Snälla.
Snälla, jag ber er.
- Ni måste... - Det är en enkel sak för er.
...gå härifrån. Jag har gjort allt jag kan. - Arkivera den här.
Är det allt? Ni arkiverar det? Ni ger bort embryon, sen kan vi dra åt helvete.
Jag är ledsen, men jag kan bli av med jobbet.
Och jag min son.
Jag är rädd.
Du anar inte hur rädd jag är. Jag har aldrig varit så rädd.
Du får inte lämna mig.
Jag är inget utan dig.
Du får inte sluta kämpa.
Du får inte ge upp.
Hör du det, gubben?
Jag älskar dig.
Min älskling.
Vad är det? Älskling?
Älskling!
Vad är det som händer? Hjälp!
- Akutlarm! - Kommer!
Fanta!
Han krampar! Akutvagn!
- Här! - Gå härifrån. Vi tar hand om honom.
- Max syre! - Har du ringt läkaren?
- Noa. - Läkaren?
Vi är i rum 716.
Noa har krampat i några minuter.
- Förbered Rivotril. - Andas. Såja. Andas.
Ja, han övervakas.
Andas in i masken.
Kommer läkaren?
- Ja. Vi förbereder dropp. - Syre?
- Kommer. - Andas.
- Leverprovet? - Vart ska ni?
Två minuter.
- Ursäkta? - Han får inte dö som Coralie.
Vi sitter i möte.
- Varför får vi inga nyheter om listan? - Det är en lång process.
- Hur mycket längre? - Man prioriterar de allvarligaste.
Är hans fall inte allvarligt nog? Det känns som ett lotteri.
- Kom nu. - Er son står överst.
Men utan en kompatibel donator kan vi inget göra. Vi kan bara vänta.
- Och om ingen donator kommer? - Då stabiliserar vi honom, sen får vi se.
- Ni får se? Som med Coralie? - Jada, kom nu.
- Gå. - Kom.
Gå!
Du...
Kom.
Du är arg på alla.
Du bråkar med läkare, med dina kollegor, och med mig.
Jag är inte arg, jag lider.
Jag orkar inte se honom så här. Ska jag bara vänta tills det är över?
Självklart inte.
Men om du vänder alla emot dig får du ingen hjälp.
Jag skiter i om alla är emot mig.
- Jag kämpar ända till slutet. - Okej, men inte så här, för helvete!
Du förstör bara allt.
Se på mig.
Sluta tänka att du inte behöver nån.
Jag vet inget annat.
Vänta! Tack.
- Jag hade nästan glömt bort er. - Det kallar jag samarbete.
Samarbete, visst. Jättebra. Hej då.
- Du är inte lite fräck. - Jag kom för att be om ursäkt.
- Det finns en akt. Du kan få nåt. - Försöker du muta mig?
Det är viktigt. Vi gör så här istället.
Öppna!
Helvetes jävla skit!
CECOS ARKIV - PARKERING
ARKIV
Kom igen.
"2007."
"2009."
"2011."
Hallå!
Var är du?
Jag kommer att råka illa ut på grund av dig.
B...
Jag hör dig. Kom ut.
Helvete. Det här jobbet gör mig galen.
Kärring!
Stanna!
Det är hon!
- Stanna! - Hon springer mot parken!
Stanna!
Var fan är det?
Kom igen...
Var fan är det?
Var fan är kontraktet?
Helvete.
Jag måste informera min chef. Det finns sjuka barn här.
Jada Belkacem? Följ med oss till stationen.
- Vad har hon gjort? - Det vet hon.
- Jag ville berätta. - Vad fan är det här?
- Kom. - Det går inte nu. Jag kan förklara.
- Du följer med. - Min son är sjuk, jag kan inte.
- Rör dig inte! - Lugn!
- Det här är ett sjukhus! - Det finns sjuka barn här!
- Sluta! - Släpp henne!
- Släpp mig! - Jada!
Lugn. Gör inget dumt.
Vad håller du på med?
Gör inget dumt.
Lägg ner vapnet!
Ge mig din pistol.
- På disken. - Lugn.
Backa.
Stick.
Vi ska gå.
Jada, du håller på att tappa greppet. Det här löser ingenting.
- Jag gör det för vår son. - Se på mig. Rikta den inte mot mig.
- Jag kan inte lämna honom. - Jada...
- Stick. - Nej, jag stannar med dig.
Stick!
- Gå. - Jag går. Okej, jag går.
Ge mig passerkortet.
Mot väggen.
Stick.
Handklovar och nycklar.
Vad gör du? För fan, Jada.
Det är för honom.
- Det här är galenskap. - Jag behöver dig här ute.
Okej?
Fanta. Lås nödutgången.
Här.
Det är svårt, men ni måste skärpa er. Barnen har ingen skuld i det här.
Vad vill ni uppnå?
Det kan finnas en donator och jag vill ha hit den.
- Kan ni ta hand om barnen om nåt går fel? - För tillfället, ja.
Dra ur kontakten! Båda två!
Lägg era mobiler här. Allihop.
- Din mobil. - Den är i skåpet. Den ligger i skåpet.
Gå in här.
Ursäkta.
Sätt fart!
Jag vill inte skada nån. Varken er eller barnen.
I ett nödläge gör man det man måste.
Om ni gör som jag säger...
...kommer allt att bli bra.
Kan jag lita på er?
Hallå!
När blir det mat?
- Är du hungrig? - Utsvulten.
De andra med.
Kom hit!
Vi har väntat ett tag, men ni har bråkat.
Gå då!
Vi ska ta hand om er.
Fatou, Anissa. Gå. Säg inget till barnen.
- Varför gråter du? - Jag fick ingen efterrätt.
- Jag tror att du åt allt. - Du vet att jag bantar.
INSATSSTYRKA
Insatsstyrkan är på plats.
Vincent, säkerhetsansvarig.
Området är säkrat.
God dag. Manenti, insatsstyrkan. Dan, min assistent.
Hej. Juliette Lambert, sjukhuschef.
Barnavdelningen är isolerad, men vi kan inte stänga sjukhuset.
Vi har pågående operationer. Folk räknar med oss. Vi måste arbeta.
Jag förstår, vi ska inte stänga nåt. Vi tar över nu. Har ni några ritningar?
Sätt fart!
Vad vet vi om henne?
Jada Belkacem, 41 år. Jobbar på ett brasserie i 13:e. Servitris.
Ensambarn. Separerad sen nio år. Hon har bara ett barn, Noa, 10 år.
Han genomgår behandling på sjukhuset. Finns inte i straffregistret.
Vi lämnar över.
Avlyssna hennes mobil och alla telefonlinjer.
Ge mig en personallista och försök kontakta dem.
Jag vill ha så många som möjligt på sjunde våningen.
Håll koll på alla utgångar, men glöm inte att vi är på ett sjukhus.
Vi kan inte blockera hela. När Campos kommer, börjar vi förhandla.
Backa. Ett ingripande pågår.
Backa! Gå härifrån. - Snälla, backa.
- Snälla, ring mig inte. - Du måste lyssna på mig. Du är omringad.
Det är galenskap. Jag vet inte hur du ska klara dig ur det.
Fan!
Förhandlaren är här.
Hej, Campos.
- Några offer? - Nej, men hon är spänd.
En flicka på avdelningen dog. Vi tror att det var den utlösande faktorn.
Det här är kapten Campos från insatsstyrkan. Hör ni mig?
Madame, hör ni mig?
Jag lyssnar.
Hur går det? Är nån skadad?
Bara barnen som lider.
- Jag förstår er oro. - Förstår ni mig?
Alla mår bra.
Jag står på er sida. Hur kan jag hjälpa er?
För hit barnet.
Och se till att föräldrarna låter testa honom.
Släpp de barn som behöver vård, snälla ni.
Läkaren kan ta hand om dem. Behandlingen fortsätter.
Jag går ingenstans.
Gör det ni måste.
Ring när ni har honom.
Jada...
Vad är det?
Kom och titta.
Vad händer?
Det finns en kamera. Den sitter över entrén.
Tack.
- France24, god dag. - Jag ringer om en gisslansituation.
- Och vem är ni? - Jag är gisslantagaren.
- Ja, Manenti? - Fabienne Durand från CECOS.
Jag fick ert meddelande. Det här är galenskap.
Ett ögonblick. - Campos?
Fabienne Durand.
- Uppfattat. - Vi lyssnar.
Jag vet inte hur jag kan hjälpa er.
Familjen vill inte bli indragen.
Vet de vad som står på spel? Har ni förklarat situationen?
Ja, självklart.
Ni måste insistera. Hon håller en hel barnavdelning gisslan.
Jag behöver tid att övertala dem. Pappan är orubblig, och har lagen på sin sida.
Jag håller er underrättade. Adjö.
Får jag tala med er senare? - Ställer vi upp oss här?
Jag står utanför det sjukhus där insatsstyrkan ännu inte har ingripit.
Situationen är fortfarande osäker,
även gällande Jada Belkacem, som vi vet mycket lite om.
Sjukhuspersonalen försöker upprätthålla en känsla av lugn
för de hundratals patienter med familjer...
Ursäkta, vi har en uppdatering.
Vi har en exklusiv intervju direkt från sjukhuset
med gisslantagaren, Jada Belkacem.
Hej, vad är det ni vill säga?
Jag har kämpat i veckor och väntat på svar.
- Men jag möts bara av en mur. - Vad för sorts mur?
En administrativ mur.
De bryr sig inte.
De skyller på anonymitet och låter ett barn dö.
Ni vet hur trögt det juridiska systemet är.
Jag har försökt allt.
Så att vi förstår: Vad är skälet till ert agerande?
De människor ni vänder er till, känner de till er historia?
Ja. Familjen vägrar att hjälpa oss.
Det är omänskligt.
Och vi kan inte vänta längre.
Vi hör er vånda, vi förstår den,
men ni utsätter barn, sjukhuspersonal och familjer för fara.
Måste ni gå så här långt?
Min son svävar mellan liv och död. Allt jag ber om är ett test.
För att se om barnet kan donera. Det är allt.
Om familjen tittar nu, vad vill ni säga till dem?
Madame...
Monsieur...
Ni måste förstå min situation.
Jag vet att det är svårt för er.
Jag ber bara om lite mänsklighet.
Hjälp oss.
Ni har möjligheten.
Om ni inte får svar på ert nödrop, hur långt är ni beredd att gå?
Jag kämpar ända till slutet för Noa.
Skulle ni kunna göra något... ni inte kan ångra?
- Jag jobbar inte för en galning med vapen. - Ska vi bara lämna barnen, eller?
Hon har inget att förlora. Vi riskerar våra liv.
- Hon kan döda oss. Hon är galen. - Jag kan inte arbeta så här.
- "Ända till slutet", vad menar ni? - Jag sa det jag var tvungen att säga.
- Så vad gör vi nu? - Fortsätt jobba.
När ni viftar med en pistol? Ni måste skämta.
Kom igen.
- Gå tillbaka till ditt rum. - Vi vet att vi är gisslan. Vi såg på tv.
- Barn... - Stå inte här.
- Vi är gisslan! - Ja, vi är gisslan.
Mya, ta med dem tillbaka till sina rum.
- Det som hände Coralie får inte hända Noa. - Vad är det ni inte fattar?
Hon har en pi-stol.
- Är du med i ett gäng? - Nu räcker det. Kom nu.
- Du är cool, madame Jada. - Tillbaka till era rum.
- Gå nu. - Hur är det att vara på tv?
Nu går vi så att de får prata.
- Äntligen händer det nåt. - Pappa har pistol.
Lovar ni? Att barnen och personalen är trygga? Och sjukhuset.
Ni har mitt ord.
Tack.
Det där huvudet känner jag igen.
- Kommer Mattéo? - Det är väl klart.
- Jag lovade dig. - Ja tack.
Han kommer på pyjamasparty på lördag.
Adrien, lämna oss en stund.
Gå och gör läxan. Jag finns här.
- Kom. - Har det hänt nåt?
- Det är galet, det som händer. - Vadå?
Den där gisslantagaren söker vår son. Fabienne Durand har ringt igen.
Adrien kan inte få veta att vi inte är hans biologiska föräldrar av tv.
Nej, men det har gått för långt. Vi måste hjälpa dem.
Han kanske inte ens kan donera. Vi håller oss utanför det här.
Jag skyddar honom. Inte dig eller mig - honom. Han har inte bett om det här!
Gumman?
- Mamma? - Vad har du gjort, hjärtat?
- Det som måste göras. - Det här är inte svaret.
Om jag inte gör nåt, dör han.
Jag vet att det är orättvist, men förstår du inte att du hamnar i fängelse?
Du kan bli dödad.
Jag ber dig.
Hör du mig? Jada?
- Jag älskar dig. - Lägg inte på. Snälla, Jada, lägg inte på!
- Förlåt mig. - Överlämna dig!
Hallå?
Jag älskar dig, hjärtat.
Jag har letat överallt efter dig. Undviker du mig?
- Alfa, på plats. - Bravo, på plats.
Om de kommer på dig, får du problem.
Strunt samma. Jag vill bara vara med dig.
Och jag med dig.
- Tror du att du klarar det? - Ja.
Lovar du?
- Vi är redo. Väntar på klartecken. - Okej, gå in.
Snälla.
- Vad är det? - Hör ni mig?
- Vem är det? - Jag vill träffa min son. Släpp in mig.
Hans son är i samma situation som er.
- Han behöver mig. - Vem är det?
- Luciens pappa. - Lucien?
- En pojke på avdelningen. - Jag vill träffa min son.
- Varför vet jag inte vem det är? - Han kom nyss hit.
- Han är väldigt sjuk och är på rummet. - Han behöver mig.
Vi ska inte göra nåt. Vi håller oss ur vägen.
Fråga dem. De känner mig.
- Jag kan inte släppa in honom. - Personalen känner mig.
- Han är fyra år. Låt honom träffa sin son. - Jag kan inte riskera det.
- Polisen gör inget. - Han förlorade nyss sin mamma.
- Jag stannar på hans rum. - Vi tänker inte försöka något.
- Vi släpper bara in honom. - Snälla, släpp in mig.
Jag vill bara vara med min son. Han behöver mig.
Öppna.
- Varför jag? - Öppna.
- Backa. - Stäng.
Nu.
Dan är inne. Vi drar oss tillbaka.
Visitera honom.
Jag har ingenting.
Lyft upp tröjan.
Vänd dig om.
Byxorna.
- Jag har ingenting. - Inget.
Gå.
Tack.
- Tack, för hans skull. - Vänd dig om.
Var är hans rum?
- Slutet av korridoren, till höger. - Det är Milos rum.
- Se till att barnen stannar på sina rum. - Hör ni mig?
- Lever han? - Vad var det? Jag ville inte skada nån!
Släpp ut honom, ni gör allt värre.
Bara om jag får tala med familjen. Ingen mer kontakt, inga fler samtal!
- Kom hit. Nu! - Varför jag?
Rör dig inte.
Ringde du dem? Hjälpte du dem, din jävel?
- Nej. - Var är din mobil? Jag fick den inte.
Jag har ingen.
Var är din mobil? Var är den?!
Den jäveln.
Om du försöker nåt igen lovar jag att jag tar dig först.
Okej.
Dra åt helvete!
- Applicera tryck. - Har vi inget smärtstillande?
- Jag måste få bort blodet. - Injicera 5 mg.
Senaste nytt.
En polis har blivit skjuten i gisslandramat.
Philippe Landon, ni har varit förhandlare. Är situationen utom kontroll?
Efter skjutningen har situationen förändrats.
De har att göra med en potentiell mördare, vilket påverkar hur de hanterar situa...
Doktorn! Noa är sämre!
Vad händer?
Vad händer? Släpp in mig!
Antibiotika.
- Ska jag boka MRT? - Han måste stabiliseras.
- Stasband. - Okej.
- Gasbinda? - Noa?
Förbered en ny port. Han befinner sig i septisk chock.
Kolla blodtrycket och ta ett par blododlingar.
Noa, hör du mig? - Hur ligger vi till?
Artärtryck 42.
Vad gör du?
- Håll ögonen öppna, Noa. - Säg nåt.
Noa. Svara mig.
- Hör du mig? - Håll ögonen öppna.
- Hör du mig? Svara mig, Noa. Kom igen. - Säg nåt.
Säg nåt.
Han är väldigt svag.
- Det kommer bara att bli värre. - Varför?
Han behöver en transplantation nu.
Nästa komplikation kan ta livet av honom.
Fan...
Var är din näsa?
Hallå! Det där är normalt. Min är också stor.
Vi lyckas rädda nästan alla. När vi förlorar ett barn, blir jag förkrossad.
Men jag måste finnas här för de andra.
Så är det för mig och för alla som jobbar här.
Noa har tur som har dig.
Får jag svara?
Vi tar det.
- Det här är Bonfanti. - Det här är Campos, förhandlaren.
Vi har fått tag i mamman, men hon vågar inte tala med henne.
- Ni kanske kan hjälpa oss. Är hon där? - Nej, jag är ensam.
Jag räknar med er.
Doktorn?
Tack för att ni ringer.
Jag lyssnar.
God kväll. Det här är Agnès de Mareuil.
Jag ringer eftersom jag talade med madame Durand från CECOS.
Jag ville förklara...
Min son vet inte hur han blev till och min man vill inte att vi berättar sanningen.
Det kanske är dags att berätta, inte sant?
Jag kan inte. Jag kan verkligen inte. Ni måste förstå.
Han kommer att få reda på det så småningom.
Tänk om han får veta att han kunde ha räddat ett barns liv.
- Om ni berättar så kanske... - Vi vet inte ens om det fungerar.
- Jag kan inte tvinga på honom detta. - Jag är Noas mamma. Snälla, lyssna.
- Förlåt mig. - Hallå?
Hallå?
Ge henne natten att fundera.
Senaste nytt om gisslandramat på sjukhuset.
Den skadade insatspolisen har släppts.
Enligt våra källor har gisslantagaren lyckats få styrkan att avvakta
med förhoppningen om att familjen ska hjälpa henne.
Trots det skenbara lugnet är läget spändare än nånsin.
Ett ingripande från insatsstyrkan verkar oundvikligt, men vi vet inte när.
Vi måste göra allt för att undvika offer.
Vi är redo att neutralisera henne. Vi har inget val.
Jada?
Det är över. Familjen hjälper er inte.
Vi har gjort allt vi kunnat.
Ni gav allt, men nu utsätter ni er för fara
och alla andra, framför allt barnen. Det måste få ett slut.
Hör på...
Efter det här har ni landets ögon på er. Domare tar säkert hänsyn till det.
Det måste få ett odramatiskt slut, nu.
Jag vill vara där när han går bort.
Låt mig stanna hos honom.
Jag kan ge er några minuter, men inte mer.
Jag är verkligen ledsen.
Vi måste ingripa.
Min son...
Vi står med Jada! Rädda Noa!
Vi har varit här hela natten. Jada Belkacem är kvar på barnavdelningen.
Hon har ett enormt stöd från familjer till barn som väntar på transplantation.
Nära tusen fransmän dör i väntan på transplantation.
Här finns också träningsvänner...
JAG HADE OCKSÅ GJORT VAD SOM HELST
De är redo.
- Vänta på min signal. - Uppfattat, kapten.
Förbered stormning. Neutralisera henne om nödvändigt.
- Vad sa han? Det är min son. - Håll er undan.
Släpp in mig. Ni tänker döda henne.
- Vi gör det vi måste. - Släpp mig!
Jag vill se. Barnen får inte vara där.
Jag vill träffa min son, för fan! Släpp mig!
Förlåt mig.
Förlåt mig, min älskling.
Jag önskar att jag kunde skydda dig en gång till.
Jag önskar att livet kunde skona dig.
Madame Belkacem, gratulerar.
Ja, för fan!
- Vänta! - Vad?
- Barnet! - Förlåt!
- Försiktigt. - Förlåt.
Jag önskar att det varit enklare.
- Stanna! Rör dig inte! - Jag vill träffa min son!
Jag skulle ge mitt liv för dig.
Ja?
- Doktorn? - Ja.
Det är gjort. Jag har låtit testa min son på labbet.
Men ingen vet nåt. Varken min son eller man.
Jag skickar resultaten.
Han är kompatibel. Jag har familjens adress.
Vi kan rädda honom!
Nu!
- Kontakt! - Stopp!
Nödläge! Släpp fram oss!
- Stopp! Rör er inte! - Släpp fram oss.
Upp med händerna!
- Vart ska ni? - Operationssalen för en transplantation.
- Vi måste kolla båren. - Nej, den är steril!
- Ni kan kontaminera honom. - Om han dör, är det ert fel.
- Släpp fram dem. - Sätt fart!
Sätt fart!
- Iväg! - Var är hon?
- Högra dörren. - Det finns barn här. Sänk vapnen.
Det är barn överallt.
- Vi gör vårt jobb. - Ni traumatiserar dem.
- Är de här för Jada? Åker hon i fängelse? - Ingen fara.
- Gå till era rum. - Gå in på era rum.
Var inte rädda.
Sätt fart.
- Snälla! - Till höger.
Var är hon?
- Hej. - Hej.
- Jag har ringt tre gånger. - Nån kommer snart.
- När? - Lägg av!
Hon försvann med en svart, blond, sjuksköterska.
Polis!
Sätt på dig det här.
Här. Ta dem.
- Ge mig din peruk. - Aldrig.
- Ge mig den. - Ingen har nånsin sett mig utan den.
Ta dina pistoler och låt min peruk vara.
Du.
Ge mig peruken.
Malik? Var är du?
På akuten? Vänta på mig. Jag kommer. Jag ska förklara.
- Blir du hämtad? - Ja.
Helvete.
- De är överallt. - Vi går upp.
Misstänkt vid ingång 2.
- Vi är på väg. - Första våningen säkrad.
- Kollar id vid dörr 2. - Vi går tillbaka.
Kollar södra trapphuset.
Vi är körda. Vad gör vi?
- Ska vi gå? - Vart?
- Ett blodprov. - De tog blodprov i morse.
- Koloskopi, då. - De är jättehärliga.
...prostatacancer, men dessvärre opererade de för sent.
Så nu har det spritt sig överallt. Och jag har njurproblem också.
Och problem med ögat. Vem vet hur det slutar.
Kom igen!
Undan, madame.
Jag har grön starr, så synen blir sämre.
Jag kommer att bli blind om det fortsätter så här.
Jag vill inte...
Vänta här på mig. - Malik!
Hej. Var är håret?
Kom!
Få henne härifrån.
- Henne? Aldrig! Glöm det. - Snälla!
Vad är det här? Har du helt förlorat förståndet?
Jag ber dig aldrig om nånting.
- Det här har inget med mig att göra. - Nej. Ni har barn. Jag vet hur det är.
Vi kan inte lämna henne.
Okej, hoppa in.
Tack.
- Tack. - Stick härifrån.
Tack.
- Vad gör ni här? - Er son är kompatibel. Ge oss två minuter.
- Stäng! Stäng dörren! Ring polisen! - Vänta, ring inte polisen.
- Stäng! Jag ringer polisen. - Håll käften!
- Lugna ner er! - Lägg ner den där!
Era mobiler!
- Lugna ner er! - Ni måste lyssna.
Pappa? Vad händer?
Varför skriker ni?
- Är det sant, det de säger? - Ja, det är sant.
Kom hit, hjärtat.
- Du kan rädda honom. - Hur då?
Genom att följa med mig.
Det är helt riskfritt. Sen åker du hem igen.
Och det får Noa också.
- Ska vi åka? - Ja.
- Kom då. - Kom.
Det är hon!
Grip henne!
- Nej, snälla! Min son är här! - Skjut inte, det är ett barn där.
- Sänk vapnen. - Vi vill inget illa.
Följ efter dem!
- Hon är beväpnad! - Lägg ner vapnet! Lägg ner det!
Sänk vapnen!
Släpp fram dem.
Kom nu.
FEM ÅR SENARE
Varje år drabbas runt 500 barn av leukemi i Frankrike.
Barncancerforskningen saknar medel. Skänk pengar.
För Yanis Ben Naceur.
Undertexter: Rosanna Lithgow