Downloaded from YTS.BZ
Official YIFY movies site: YTS.BZ
Не забувайте дихати.
Пече? Це лише початок.
Не здавайтеся.
Ще!
Лікті ближче!
Не розслаблятися!
Не здаватися!
Ще!
Бокс — це повторення і послідовність.
Ухил. Правою, лівою, ухил.
Лівою, правою, хук, ухил.
Лівою, правою, аперкот, правою, ухил.
Лівою, правою, хук.
Лівою, правою,
аперкот, правою і відхід.
Зрозуміло? Питання є?
Хочу в туалет.
Коли кінець?
- Ви чоловік чи жінка? - М'язи справжні?
Мені треба йти. Я залишу їх тобі?
- Привіт, любий. - Привіт, люба. Як справи?
- Усе добре. Ти де? Ще на роботі? - Так, я вже йду.
Ти жартуєш?
- Я йду. - Я чую.
- Ти ще на роботі. - Іду.
- Чесно. - Дідько, годі.
- Уже там. - Це було в розкладі.
- Ми домовилися. - Я іду!
- Не можна так! Швидше! - Біжу, чорт забирай! Ти нестерпна!
Чекай.
Що?
Поза.
- Я дивилася урок. - Урок?
- Справді? - Ця поза не працює.
І ти хочеш слідувати уроку?
Упевнена? Бо Вінченцо це подобається. Він готовий.
Втрачати такий потенціал і талант...
так просто
було б святотатством.
Вінченцо. Так.
- Чекай! - Що?
- Це матрац твоєї мами. - Вона померла.
Ага. Вона наче досі всередині. Чує все, не пропускає нічого.
Матрац у змові проти нас?
Так.
Гаразд.
Геть! Забирайся звідси, мамо!
Усе, час тобі йти!
То ми зробимо дитину?
Так.
- Потряси головою, щоб напевне. - Добре.
- Ось так? - Так.
Годі сперечатися.
- Це він. Я його не розумію. - Він хоче підвищення.
Хочеш підвищення?
Так.
ДЕНЬ ОВУЛЯЦІЇ
Я йду.
Іду ж, кажу. Я йду.
- Дивись. Я щось бачу. Це друга смужка? - Це волосина з твоєї бороди.
Точно. Одна смужка.
От бачиш.
ТЕСТ НА ВАГІТНІСТЬ
Не знаю коли і як, але ми станемо батьками.
Гаразд?
Ось так. Маленька посмішка.
Ти серйозно?
Що? У відео сказали, що це збільшує шанси.
Це може подвоїти шанси.
Поговори з Вінченцо.
Так.
Я начищу йому пику.
Вінченцо! Що з тобою, чуваче?
Дивись, бо не годуватиму.
Втирай касторову олію в живіт, примовляючи...
А козу в жертву теж треба приносити?
Я не проти, але от Вінченцо нервує.
Хто такий Вінченцо?
Це далекий родич, Наде.
Припини! Ти практикуватимеш сіхр?
Ні, це не сіхр.
Так, звісно, Наде.
- Він знає арабську? - Не зважай.
Знає лише два слова. Що ти казала?
Можеш також натертися броколі.
Мамо, я передзвоню.
Відколи ти знаєш слово «сіхр»?
Вибачте.
- Я йду. Чесно. - Ти нестерпний.
- Цілую. - Мені набридло щоразу тобі дзвонити.
Не виходить.
Не виходить!
До вечора.
Так, до вечора.
ЕТАПИ ЕКЗ
Це дуже просто. Я поясню.
Стимулюємо яєчники, збираємо ооцити й запліднюємо їх у лабораторії.
Потім збираємо життєздатні ембріони.
А...
Ну, третій крок... Коли це робити?
Зразок сперми?
Це ми зробимо зараз.
Іди.
Прийде медсестра, вона...
- Зараз ранок. - І що?
- Краще без медсестри. - Ранок — це добре. Припини.
Ти мастурбуєш ранками?
Таке не заплануєш.
- То що? - Усе добре?
- Усе добре. - Так. Він це зробить.
- Усе буде добре. - Ні.
- Так. - Я не буду.
Він це зробить.
Він зробить це добре.
Я це зроблю. Я...
Ти віддаси все.
- Так, гаразд. - Не залишиш нічого.
Так, це не те саме.
Бачу, заходив твій дилер.
Можеш дати мені йогурт? Він між креком і ЛСД. Дякую.
Якщо мене шукатимеш, то я колотимуся під сходами.
Дякую, що робиш це. Я вже не можу.
Зробімо це.
Готова?
Ти не зміг цього зробити?
Я боюся. Я не зміг.
- Ти зможеш. - Так, зможу.
Є один живий ембріон.
Переходимо до перенесення?
ДЖАДА БЕЛЬКАСЕМ
Я вийму дзеркало.
Що, усе?
Добре, можете вставати.
Не хвилюйся, люба. Усе буде добре.
Так, я боюся.
Хочу полежати.
ЛАБОРАТОРІЯ
Бери.
Алло?
Пані Белькасем? Це лікар Саада.
Так?
Ми отримали результати.
Ембріон не прижився.
Це через мене?
Ні.
- Тоді через мене? - І не через вас.
У вас двох це не вийде.
Є два варіанти. Донорство ембріона або усиновлення.
Що таке донорство ембріона?
Пара, яка вже має дітей,
може надати ембріон. Або анонімні донори.
Я не розумію.
Що вона носитиме в утробі? Дитину іншої пари?
Ви носитимете дитину без вашої ДНК,
але народите її й виховаєте.
Це буде ваша дитина.
Подумайте над цим.
Що робитимемо? Подивимося фільм? Щось легке?
Фільм?
Так, фільм, щось легке. Щоб відволіктися, ні?
Ні. Я не можу думати про щось інше.
То ти вже оплакуєш це?
Знаєш що?
Я роблю, що можу.
Добраніч.
НІЧОГО ВТРАЧАТИ
10 РОКІВ ПОТОМУ
Бокс — це не жарти. Це не відеоігри, мультики чи щось таке.
Ясно?
Це сміливість іти вперед попри страх.
Ви боксуєте кулаками, ногами і усім нутром.
Я вчу вас не бити,
а знати, хто ви є. І ви не абихто.
Мамо?
Що?
Гадаєш, ми переможемо?
Ми вже перемогли.
Ви леви. А лев не нявкає, він...
Реве!
- Готові? - Так, тренерко!
У чому наша сила?
У хоробрості, не в люті!
- Коли здаємося? - Ніколи, тренерко!
- Коли плачемо? - Лише коли все закінчиться!
Раз, два, три!
Уперед!
Викладайся на повну. Ти знаєш, що робити.
Як на тренуванні.
- Зосередься. - Мамо.
Чуєш? Зосередься!
Мамо!
Подивись на нього. Він удвічі менший.
- Ти зможеш! - Я не помітила.
Уперед!
Розмір не має значення, так?
Не має значення.
Він ніби з'їв Тедді Рінера.
Тобі страшно?
Дивись сюди. Страшно?
Ми ніколи не боїмося. Ти знаєш кодекс честі.
Ввічливість, мужність, честь, а найголовніше...
Начистити йому пику!
Уперед, сину.
- Уперед! - Покажи клас!
- Викладайся на повну! - Уперед!
Уперед!
- Покажи йому! - Бий, Ною!
Уперед, любий!
Чудово!
Мамо!
- Бачила? - Так!
Тримай захист.
Це мій син!
- Ухиляйся! - Так, це мій син!
Покажи йому!
Є потенціал. Дехто добре себе показав.
Ось і він!
Як ти, чемпіоне?
Як ти, Поле?
- Усе добре? - Так.
Ти прийшов?
Це мій останній вечір перед від'їздом. Я не міг пропустити.
Покажи губу.
Гарний бій.
Дякую.
Бабусю, ти йдеш?
Він мене ненавидить.
Сподіваюся, менше, ніж ти.
Це тебе смішить?
Він тебе не ненавидить.
Він просто звик жити без тебе.
Куди ви? Може, підемо поїмо?
У нас уже є плани.
Мамо!
Дідько!
Клас!
- Я піду на карусель. - Іди.
Ти ніби виснажена. Тримай.
Почекай на мене!
Ною!
Відійдіть! Ною!
Викличте швидку! Ною!
Ною! Викличте швидку!
- Ви його мати? - Так.
Швидка їде.
- Залиште його. Відійдіть. - Відійдіть.
- Відійдіть! - Дайте простір.
Пані, я поясню вам, що ми виявили
і що ми робитимемо, щоб лікувати вашого сина.
Що з ним?
У Ноя лейкемія.
Це рак крові.
Це серйозна хвороба, але ми знаємо, як її лікувати.
Більшість методів ефективні. Навіть дуже.
Але треба швидко почати хімієтерапію. Через три тижні побачимо,
чи потрібна трансплантація кісткового мозку.
Тож завтра почнемо хімієтерапію.
Він залишиться тут щонайменше на п'ять тижнів.
Є багато протоколів.
Важливо те, що ми змогли швидко поставити діагноз.
Наша команда тут, щоб підтримати вас.
У вас є якісь питання?
Він помре?
Чому ти кажеш таке?
Ми його лікуватимемо.
Я бачив у вашій картці, що ви пережили вже багато.
Тож я розраховую на вашу допомогу.
А школа?
Добре, що ти не любиш її.
Там усе ж краще, ніж тут.
Я потім зможу тренуватися?
Після лікування.
Коли стане краще.
Ти будеш втомлений. Не можна починати одразу.
Але ж змагання.
Знаю, але не цього року.
Добре?
Спершу треба вилікуватися.
Гаразд.
Подзвонимо татові.
Ні.
Як це «ні»? Треба йому сказати.
Ні, я не хочу.
Добридень, пані.
Ною, ти красунчик. Я Кевін, всесвітньо відомий медбрат.
- Від Монтрея до Шато Руж. - Привіт, пані.
- Від Монлюсона і до Кіншаси. - Добридень.
Ми тут, щоб поставити катетер. Чув про таке?
Привіт, Ною. Гадаєш, він кумедний?
- Ні. - Ною.
Бачиш? Ти не кумедний.
Я не кумедний?
Я? Не кумедний?
І ти трохи расист.
Я? Расист?
Так, це расизм.
Можу говорити з бельгійським акцентом.
- Знаєш, що ми сьогодні зробимо? - Ні.
Вставимо катетер.
Це трубка, що йде під шкіру, щоб можна було давати ліки.
Не будемо зволікати. Я почну.
Принесу твої смаколики.
Будуть горішки,
жуйки...
Ходімо. Не боляче?
Отак.
Гаразд.
Можу говорити з квебекським акцентом.
Ця клята крапельниця не має жодного сенсу.
ПОЛЬ
Вибач, я не передзвонив. Дуже зайнятий.
Я щойно приземлився, але одразу ж знову лечу.
Я передзвоню, коли зможу, гаразд?
Поцілуй Ноя. Так, поцілуй його від мене.
Бувай. До зв'язку.
Джадо, що відбувається?
Тепер тобі потрібні вихідні? Це божевілля.
Мені теж потрібна відпустка. Усім.
Навіть Санці. Хочеш відпустку?
Ні, хочу підвищення.
Підвищення. Так, добре. Він кумедний.
Я ніколи нічого не просила. Мушу доглядати хворого сина.
Мені потрібен легший графік.
Добре. Доглядай.
Але ресторан має працювати. Ми маємо знайти рішення.
Підвищиш мені зарплату — знайду рішення.
Бачиш, у що ти мене втягуєш?
Санко. Ти перегинаєш.
Не хвилюйся. Усе буде добре.
Я приготував смачний десерт для твого сина.
Добре, продовжимо. Він програв, як завжди.
На тобі!
Ні, це не підходить. Забери.
- Забери карту. - Я йому казав.
Отак!
Ти слухаєш, коли я говорю?
Ну все, досить. Грай.
- Забери свою карту, будь ласка! - Ну, грай!
Але він мене не слухає!
На тобі!
Що ти робиш?
- Сядь! - Ходи!
Гаразд. Я це запам'ятаю.
Міє! Ми не можемо грати через тебе.
Я запам'ятаю. Ти з ними.
- Добре! - Ти не розумієш.
Коли ми граємо, ти не сестра, не брат. Ми ніхто.
Я хочу перемогти.
Добре, я ходжу. Гаразд.
- Я виграла! - Що? Маячня.
Ти не виграла.
Припиніть!
Якщо двічі пропускаєш хід не походивши, то програєш.
Тож не скигліть.
- Інес виграла. - Маячня!
Ось! Я виграла.
- Ні, ти не виграла. - Хочеш зіграти?
Агов!
Ходи, можеш сісти тут.
Добре, нумо ще раз.
Роздавай.
Ти добре перетасував.
Почали!
Можна й мені?
Ні, дякуємо, ми самі.
- Чому? - Бо в тебе смердить з рота!
Можеш грати, але якщо програєш, не зітхай. Гаразд?
Він зітхає, коли програє.
- Ще раз. - Так, роздавай!
Як тебе звати?
Ной.
- А тебе? - Інес.
Подивіться на них.
Кохання з першого погляду!
Облиште нас!
- Немає друзів? - Заморожено!
Так, я розумію. Вона єдина з волоссям.
Темношкіра з блакитними очима? Диво.
Так.
Граймо ще раз.
Ось так!
Що вище за туз?
- Не знаю. - Байдуже.
Ти завжди гальмуєш гру.
Ходи вже!
У тебе ніби мікроінсульти.
- Боже. - Ну ж бо.
Ось. Отак.
Ось вам!
Тримайте.
Що це?
Це я?
Це моє.
Ні, це моє.
Ви серйозно? Це не ваше неслухняне волосся.
Я буду як інші.
Не хвилюйся, відросте.
Бабуся от втратила зуби, і вони виросли.
- Завдяки пластичній хірургії. - Вона й тобі допоможе.
Подивися на маму. Вона мочить штани щоразу, коли чхає.
Бачиш, нема чого соромитися.
Гаразд, граймо далі.
Не зважай.
Ходи, сину.
ЩО ТАКЕ ДИТЯЧА ЛЕЙКЕМІЯ?
Що це? «Гемопоез»?
Це вироблення клітин крові.
А «гостра лімфобластна»?
Це тип лейкемії, яка у нього.
Виробляється забагато білих кров'яних тілець.
Але вони хворі й займають місце здорових.
І хімієтерапія все знищує?
Мама тут.
Усе буде добре.
Я знаю, любий.
Мамо, я більше не можу.
Я знаю, любий.
Я знаю.
Мавпа простягає руку і хапає мою пляшку з водою.
І йде з моєю пляшкою.
Подивися.
Дідько.
- Він не ховається. - Видно за кілометр.
- Точно. - Він спалився.
- Вона його помітила? - Ні, не помітила.
Він немов одержимий.
Агов, Ноно.
Ноно, підійди.
Підійди.
На кого ти так дивишся?
Та ні на кого.
- Брехун! - От брехун.
Вона тобі подобається. Це видно.
- Не знаю, про що ви. - Ми не будемо з тебе сміятися.
- Ми закохувалися. Ми знаємо, як це. - Так. Вона тобі подобається?
Ну, насправді,
коли я її бачу,
то все ніби стає розмитим, крім неї.
- О, який милий! - Такий милий!
Припиніть.
- Не очікувала. - Припиніть.
Справжній романтик.
Тобі нічого втрачати. Іди до неї.
Я буду схожим на дурня.
Подивися на неї.
А тепер спитай себе, що гірше: поговорити з нею чи втратити шанс?
Зроби це.
Не бійся. Вона не вкусить.
Ти будеш ще гарнішим, Ною.
Хочеш їй сподобатися?
Зголи все.
Гаразд, але ти це зроби.
Ось і все.
Непогано.
ПОЛЬ
Він повернувся.
Треба поговорити з татом.
- Полю. - Як ти, Надю?
Добре. А ти?
- Вона тут? - Так, вона тут.
Усе гаразд?
Що за виклик?
Де Ной?
- Ною! - Він хворий.
Він...
Що в нього?
Лейкемія.
Як давно ти знаєш?
Кілька тижнів.
Вона жартує?
- Надю? - Ні.
Вона жартує? Кілька тижнів?
Я дзвонила, ти мене послав. Він не хотів казати.
Не хотів казати? Ти його послухала? Ти ж його мама!
Що? Я його мама?
Ти будеш мені це казати?
Як я мала тобі сказати? Між рейсами? Де ти був?
Ти бачиш усе лише через свою призму правди.
Через свою маленьку дурну призму. Правду Джади.
Моя правда — я тут щодня!
- Я хочу бути тут, але ти не даєш! - Я не даю?
- Завжди звинувачуєш інших! - Заспокойтеся!
Хоч ти говори спокійно.
Річ не в нас. Я хочу бачити сина.
Сьогодні, добре? Не завтра. Не післязавтра. Зараз.
Де він?
У лікарні.
У якій лікарні?
- Треба йому сказати! - У якій?
Треба попередити. Він ображається через розлучення.
Це нові рукавиці?
Ні.
Знаєш, коли ти був маленьким...
Ти не хотів їх знімати.
У тебе був такий період, навіть спав у них.
Усе гаразд. Мама вже розповіла.
Не сумніваюся.
А вона розповідала, що якось ти лежав у ліжку,
ось так, стиснувши свої кулачки?
- Готовий до бою. - Ти прийшов сказати це?
Гаразд, Ною.
Завдай мені удару правою.
Одягни їх і вдар мене. Я дозволяю.
І ми зможемо рухатися далі.
Я б'ю сильно, ти не готовий.
Таляпаєш язиком, як твоя мама.
Я ніколи її не перевершу.
Так, це точно.
Ною.
Вибач.
За що?
За...
За все.
Ми з мамою так хотіли мати тебе, що врешті-решт завдали болю одне одному,
але ти не маєш через це страждати.
Як Ной?
Здається, все добре, але...
Ви готові?
Так!
І ви лисі?
Так!
Ви точно зрозуміли? Зробимо Коралі фейд?
Так!
Завтра святкуємо операцію Коралі!
Пошумимо для Коралі!
Коралі!
- Коралі, яку пісню ти вибрала? -«Laisse-moi» від KeBlack.
Пошумимо! У неї гарний смак!
- У вас чудова донька. - Дякую.
Так!
Тож її великий день майже настав?
Не можу повірити. Вона готова.
Клас. Радий за вас.
Коралі!
Знаєте, я не можу плакати вже майже рік. Жодного разу не плакала.
Голосніше!
Просто не можу.
Це нормально. Ми закриваємося. І вже не знаємо, як це робити.
Але погляньте на них. Їм байдуже, вони веселяться, бачите?
Ну ж бо, люба.
Я прийшов і забрав усе Навіть твоє серце, я пішов із ним
У неї довгі руки, як у Луффі Якщо ти розумієш
Він мене навчив. Як вам?
Мені подобається!
- Ідіть. Повеселіться. - Іди!
- Ходімо разом! - Що?
- Ходімо! - Я не вмію танцювати.
Вона в моїх особистих, хоче мене повернути, але не вийде
Каже: «Я краща за твоїх дівчат», але я кажу їй: «Це кінець»
Не накликай, не накликай біду Прошу, не накликай біду
Ми вже не ті, що були Вона хоче зустрітися
Не накликай, не накликай біду Прошу, не накликай біду
Ми вже не ті, що були Вона хоче зустрітися
Так!
Облиш мене Прошу, облиш мене
Я казав, що не вийде Прошу, облиш мене
Облиш мене Прошу, облиш мене
Я казав, що не вийде Прошу, облиш мене
Глянув у серце Побачити майбутнє
Я не бачив себе з нею
Усе занепало Я не в синхроні
- Я знаю, ти зрозуміла - Ти зрозуміла
- Чого ти хочеш у кінці? - Скажи мені
- Іскра між нами згасла - Чому?
Вона зводить мене з розуму Ми з нею — це вже історія
Не накликай, не накликай біду
Прошу, не накликай біду
Ми вже не ті, що були Вона хоче зустрітися
Коралі!
Ти спиш?
Можна до тебе?
Коралі сказала, що я тобі подобаюся. Це правда?
Так, подобаєшся.
Я знаю.
Подивися на мене.
Відтепер ти мій чоловік. Зрозумів?
Гаразд.
У такому разі, щойно вийдемо звідси, я відведу тебе до мерії.
Одразу!
Так і треба.
Мені треба тобі щось сказати.
- Я народився з донорського ембріона. - Що це таке?
Мене зробили не мої батьки.
Їм позичили яйцеклітину.
Моїм батькам позичили гроші.
Це не те саме.
Це ти говориш про ембріони.
Це правда.
Ти боїшся померти?
Так. А ти?
Більше не говори з іншими дівчатами.
Тепер ти Ной Кулібалі.
Хімієтерапія діє добре, але в нього рідкісна форма лейкемії. Агресивна.
Підтвердилося, що Ною потрібне пересадження кісткового мозку.
Якомога швидше.
Я поставив його в чергу.
Чекати довго?
Може бути довго.
Ми...
Ми знайдемо сумісного донора?
Шанси невеликі, але вони є.
А якщо не знайдемо?
Зважаючи на його походження, можемо знайти або серед донорів ембріона,
або серед реципієнтів їхнього ембріона.
- Він може мати брата чи сестру. - Може бути. Так, звісно.
Це найкращий шанс знайти донора.
Я поговорю з СЕКОС, де нам допомогли.
Я зв'яжуся з ними.
Гаразд.
Нам треба трохи часу, щоб пояснити Ною, звідки він узявся.
- Він не знає, що ви не біологічні батьки? - Ні.
Знає.
- Як ти могла? - Він мав право.
Звісно мав, але ми домовилися зробити це разом.
Ми більше не разом.
То ти маєш на нього монополію, бо ми розлучилися?
Бо ти покинув нас.
- Це й стало прірвою. - Я повертався!
- Коли? - Щойно міг!
Агов! Прошу вас.
Я приїжджав, коли міг.
Коли?
Двічі на рік?
На кілька днів? І ми маємо дякувати?
Я не могла чекати.
Одного дня він запитав, і я відповіла.
Я займаюся повсякденним.
Ось що означає бути тут.
Я перегляну всі файли, зв'яжуся з родинами, яких це стосується,
і подивлюся, що можна зробити.
Такі запити не мають бути рідкістю.
Вони досі трапляються рідко.
У Франції щороку лише кілька сотень дітей народжується з донорських ембріонів.
Але вони є.
Так, але це викликає багато юридичних і етичних питань.
Навіть для нас. Ми йдемо навпомацки.
Закони розвиваються, але не завжди досить швидко.
СЕКОС
- Так, мамо? - Як ти, люба?
Є новини?
Я в лікарні. Була в СЕКОС.
Що сказали?
Особистості батьків захищені. Дуже важко дізнатися їхні дані.
Але це терміново. Вони...
Зачекай. Я передзвоню. Мушу йти.
- Зробіть вдих. - Ви не одна.
- І видих. - Ви не одна. Ми з вами.
Коралі з вами. Вона вас любить і захистить.
Ідіть за мною.
Так, я знаю.
Мамо?
Ні!
Її більше немає!
- Нас не вилікують! - Вилікують.
Що ми тут робимо?
Кажи правду!
Я кажу правду.
І що це таке? Це так боляче! Це дратує!
Знаю. Не чіпай.
Подивися на мене, я вже мертвий!
Не кажи так. Дідько, Ною.
Не кажи такого!
Ми були найкращими подругами. Вона була мною, а я — нею.
Я наступна, так?
Нам не допоможе, як і їй.
Це не так. Допоможе.
Я не хочу помирати. Я хочу додому.
Будь ласка, не плач.
- Не хочу вмирати! - Не помреш.
- Хочу побачити маму! - Ти її побачиш. Вона приїде.
Ніхто тут не помре, зрозуміли?
Ні ти, ні хтось інший.
Гаразд?
Ми боротимемося разом.
Ми не дамо цьому перемогти, ясно?
Так.
Агов, Ною.
Ною, ти чемпіон. Ти знаєш, що таке боротися, так?
Ви знаєте, що таке боротися. Ви чемпіони.
- Так. - Ось так. Молодці.
Не стійте там. Як тебе звати?
Вінченцо.
- Добре. Ідіть сюди. Ближче. - Так.
Ось так. Ближче.
Як ти зазвичай підбадьорюєш перед змаганням?
Леви не нявкають, вони...
Ревуть.
- Що, любий? - Ревуть.
- Леви... - Ревуть.
Я вас не чую. Леви...
Ревуть!
Ось так.
Агов, посміхніться.
Поборемо це — і додому.
- Гаразд? - Так.
Підемо додому.
- Вітаю. - Вітаю.
Запишіть мого сина в чергу на пересадку кісткового мозку.
Але запит має подати ваш лікар. Правила дуже суворі.
- Ви бачили... - Скільки це займе?
Три – шість тижнів.
Якщо я звернуся в іншу лікарню, це подвоїть шанси?
Це реєстр для всіх лікарень Франції.
Ми не можемо просто змінити місце вашого сина в списку очікування.
ЯКЩО Я НЕ ПЕРЕМОЖУ, ПРОДОВЖУЙТЕ ЗА МЕНЕ
Пані Дюран зайнята.
Тільки вона знає справу. Це важливо. Інакше я б не прийшла.
Вона недоступна.
- Вона знає, що це я? - Так.
Запишіться на зустріч, і ми допоможемо. Зараз це неможливо. Вибачте.
Мені сказали, що ви приходили. Я роблю все можливе, але треба почекати.
У мого сина немає часу. Можна вжити якихось заходів?
- Запит подано. Тепер... - Я хочу відповіді. Досить зволікати.
Ми це обговорювали. Є протокол і закони, пані.
У будь-якому разі...
Трясця!
Смачного.
Вітаю, пані Дюран.
Пані Белькасем?
Можна мою каву?
Ви говорили з донорами?
Так, ми змогли дізнатися їхні імена.
У них була донька, але вона загинула два роки тому.
Мені дуже шкода.
Я зробила все, що могла. І...
Є інші реципієнти?
Є ще одна пара.
Чудово.
Так, але родина не хоче мати з цим справу.
Про що ви?
Це їхній вибір, ми маємо його поважати.
Ви пояснили, що це простий тест?
Вибачте, я зробила все, що могла.
До побачення, пані. Гарного дня.
Я чекаю десять хвилин.
- Перепрошую? - Я чекаю вже десять хвилин.
- Але ти досі живий, так? - Що?
Зараз прийду і принесу її вам.
Джадо! Сідайте, кава зараз буде. Вибачте за очікування.
Джадо, твої проблеми не можуть стати нашими.
Ви маєте рацію. То керуйте рестораном.
Агов, що ти робиш?
Стій!
Обережно!
Агов! Що ти робиш?
- Відпусти! - Зупинись!
- Що таке? - Відпусти!
Вона вдерлася сюди!
Я лише хотіла вас побачити.
Це важливо.
Так не можна. Як я казала, я нічого не можу зробити.
Йдеться про життя мого сина.
Знаю, але вона відмовилася.
Вони не дадуть спинний мозок.
Спинний мозок?
Чекайте, ви переплутали?
- Ви так їй сказали? - Це нічого не змінює.
Це її право.
Я хочу з нею поговорити.
Це неможливо. Її анонімність захищена.
Добре, зв'яжіться з нею, а я поговорю.
Хай послухає.
Від матері до матері це буде інакше. Прошу.
Знаю, ви схвильовані.
Ви нічого не розумієте.
Ви вже переплутали кістковий мозок і спинний.
Хочете допомогти? Подзвоніть.
- Послухайте... - Він тут.
Прямо перед вами.
Будь ласка.
Я благаю вас.
- Послухайте. Ви маєте... - Це ж дрібниця.
Вийдіть із будівлі.
Я зробила що могла. Занеси це в архів.
І все? В архів? Це занесуть в архів?
Даєте ембріони, а потім шлете геть?
Вибачте, але я ризикую втратити роботу.
А я — сина.
Я боюся.
Я так боюся, що ти навіть не уявляєш. Я ніколи в житті так не боялася.
Ти не можеш мене покинути.
Я ніщо без тебе.
Не припиняй боротися.
Не здавайся.
Гаразд, любий?
Я люблю тебе.
Мій любий.
Що таке?
Любий?
Любий!
Що відбувається?
- Допоможіть! - На допомогу!
Іду!
Фанто!
У нього судоми! Візок!
Тут!
Ідіть. Ми подбаємо про нього.
Максимум кисню!
- Сину! - Викликали лікаря?
- Будь із нами. - Лікарю?
- Ною, не йди. - У нас 716.
Ной. У нього судоми вже кілька хвилин.
- Добре, готуйте «Рівотрил». - Дихай, друже. Молодець.
Дихай.
- Підключено. - Усе буде добре.
Дихай у маску.
- Лікар іде? - Так. Готуємо крапельницю.
- Добре. - Кисень?
Так, іду.
Дихай.
- Аналіз печінки? - Куди ви?
Дві хвилини.
- Що? - Він не вмре, як Коралі.
- Джадо. - Зачекай.
У нас нарада. Вийдіть.
- Ми тижнями чекаємо в черзі. - Це довгий процес, я ж казав.
Скільки ще?
Ми класифікуємо їх за серйозністю.
Це недостатньо серйозно?
Мій син — лотерейний номер?
- Пішли. - Зараз.
Ной у пріоритеті. Але без донора ми не можемо це прискорити.
- Ми чекаємо на донора. - А якщо його не буде?
Підтримуватимемо стабільний стан і побачимо.
Побачите?
- Як із Коралі? - Джадо, годі.
Вийдіть.
Ходімо.
Вийдіть!
Ходімо.
Пішли.
Ти сердита на всіх.
Сваришся з лікарями, колегами. Навіть зі мною.
Я не серджуся, мені погано.
Бачити його таким... А що робити?
Спокійно чекати, поки скажуть, що все?
Ні, звісно ні. Але...
Думаєш, налаштувавши всіх проти себе ти отримаєш допомогу?
Мені начхати, якщо хтось проти мене.
Я не здамся. Мені нічого втрачати.
Не здавайся, але не поводься так, Джадо!
Ти тільки все зіпсуєш.
Подивися на мене.
Перестань думати, що тобі ніхто не потрібен.
Я завжди так жила.
СИНІЙ СЕКТОР ПЕДІАТРІЯ
Чекайте!
Дякую.
Я про вас уже забув.
- Заходь. - Оце так співпраця.
- Точно. - До завтра.
Ти чудова. Гаразд, бувай.
- А ти нахабна. - Зачекай.
Я прошу вибачення. Я не хочу проблем.
- Файл за гроші. - Не можу допомогти.
- Це підкуп? - Це важливо.
- У мене немає часу. - Знаєш що?
Агов, відчини!
Відчини!
Дідько! Трясця!
СЕКОС АРХІВИ — СТОЯНКА
СЕКОС АРХІВИ
Відчиняйся.
2007-й.
2009-й.
2011-й.
2011 А–Д
Де ти?
Через тебе я матиму проблеми.
«Б».
БЕЛЬКАСЕМ ДЖ.
Я тебе чую. Виходь.
Дідько. Ця робота зводить мене з розуму.
От сука!
Стояти!
Це вона!
Стій!
- Тікає! - У бік парку!
Стій!
Дідько, де ж він?
Де?
Де він?
Де цей сраний контракт?
Трясця.
Це займе лише хвилинку.
Я маю хоча б повідомити начальству.
Тут хворі діти. Не можна так заходити.
Джада Белькасем?
Пройдіть із нами.
- Що вона зробила? - Вона знає.
- Я хотіла сказати. - Що відбувається?
- У відділок. - Я...
Я не можу. Я поясню.
- Ти підеш. - Ні.
- Син хворий. Не можу. - Чекайте.
- Не рухайся, я сказав! - Заспокойтеся!
- Ви в лікарні. - Поліція!
Ви в лікарні з хворими дітьми!
- Так не можна! - Пустіть!
Відпустіть мене!
- Відпустіть! - Джадо!
Спокійно. Не роби дурниць.
Що ти робиш, Джадо?
Не роби дурниць, я сказав.
Опусти зброю!
Дай свій пістолет.
На стійку.
Спокійно.
Назад.
Геть.
Ми йдемо.
Джадо, ти втрачаєш контроль.
Ти втрачаєш голову. Це нічого не вирішить.
Це заради дитини.
Подивися на мене.
Не цілься в мене.
- Я не можу його кинути. - Джадо...
- Іди геть. - Ні. Я залишуся з тобою.
Забирайся геть!
- Ідіть. - Іду.
Гаразд.
Дайте свій бейдж.
До стіни.
Геть.
Наручники й ключі.
Що ти робиш? Дідько, Джадо.
Це заради нього.
Це божевілля.
Ти потрібен мені назовні.
Гаразд?
Фанто.
Замкни аварійний вихід. Іди.
Це важко, але візьміть себе в руки.
Діти в цьому не винні.
Який у цьому сенс?
Я хочу, щоб сюди прибув сумісний донор.
Якщо щось піде не так,
ви впораєтеся з дітьми?
Поки що так.
Вимкніть. Обидва, швидко!
І телефони сюди. Усі.
Твій телефон.
Він у моїй шафці.
Усі сюди. Швидко.
Вибачте!
ПОЛІЦІЯ
Гаразд, пішли.
Я не хочу зашкодити. Ні вам, ні дітям.
Якщо буде надзвичайна ситуація, зробимо, що треба.
Якщо робитимете, як я кажу,
то все буде добре.
Я можу вам довіряти?
Коли ми їстимемо?
Ти голодний?
Дуже.
І вони теж.
- Проходьте. - Відійди.
Ми все чекали, але ви тут влаштували бійку.
Рухайся!
Ми подбаємо про вас.
Фату, Аніссо, ідіть.
Не кажіть дітям нічого.
Чому ти плачеш?
Я не отримала десерт.
А здається, ніби ти з'їла все, що було.
Ти ж знаєш, я на дієті.
ТАКТИЧНА ГРУПА ПОЛІЦІЯ
Тактична група готова.
Вінсенте, відповідаєш за безпеку.
Периметр охороняється...
Добрий день. Я Маненті. Це Ден, мій помічник.
Вітаю. Джульєтта Ламбер, директорка закладу.
Відділення ізольовано, але я не можу закрити весь заклад.
Мені потрібна безпечна лікарня.
Тривають операції, сім'ї розраховують на нас. Ми маємо працювати.
Розумію. Ми не закриваємо вас. Лише беремо під контроль.
- Є схеми? - Так.
Хлопці, рухаймося!
Що про неї відомо?
Джада Белькасем, 41 рік.
Працює офіціанткою в брасерії. Одна дитина, розлучена дев'ять років.
Дитина — хлопчик Ной, 10 років.
Проходить тут серйозне лікування.
- Без судимостей, нічого особливого. - Тактична група заходить.
Прослуховуйте її телефон і всі телефони у відділі.
Дайте список персоналу і спробуйте з ними зв'язатися.
На сьомому поверсі має бути якомога більше людей.
Врахуйте всі можливі виходи.
Але не забувайте, ми в лікарні.
Не можна заблокувати все.
Чекаємо на Кампоса для переговорів.
Відійдіть. Триває спецоперація.
Відійдіть. Проходьте! Пане, будь ласка, відійдіть!
Не дзвони мені, прошу.
Джадо. Дідько, послухай. Ти повністю оточена.
Це божевілля! Я не знаю, як ти виберешся звідти.
Трясця.
«Лазер 2» до «Лазера 3». Прибув перемовник.
Прошу. Відійдіть!
Привіт, Кампосе.
Є жертви?
Ні, але вона напружена.
У тому ж відділенні померла дівчинка.
Це, мабуть, і стало тригером.
Пані Белькассем, я майор Кампос із тактичної групи. Ви мене чуєте?
Пані, ви мене чуєте?
Я слухаю.
Як там усе? Є постраждалі?
Лише діти, що страждають.
Розумію ваше занепокоєння.
Розумієте?
Слухайте, з усіма все добре.
Пані, послухайте мене.
Я на вашому боці. Скажіть, як я можу вам допомогти.
Приведіть дитину.
І переконайтеся, що вона здала аналізи.
Випустіть хоча б дітей, яким потрібен догляд.
Будь ласка.
Я поговорила з лікарем, він упорається.
Лікування триває.
Я нікуди не піду.
Робіть, що маєте.
Подзвоніть, коли дитина буде тут.
Джадо.
Що таке?
Ходімо подивишся.
Що відбувається?
Там є камера.
- Де? - Над вхідними дверима.
Дякую.
«Франс 24», слухаю.
Хочу повідомити про заручників.
Хто телефонує?
Захопниця.
Маненті, слухаю.
Фаб'єн Дюран із СЕКОС.
Я щойно отримала ваше повідомлення. Це божевілля.
- Я знаю... - Хвилинку.
Кампосе!
- Фаб'єн Дюран. - Поклич їх.
- Добре, зрозумів. - Слухаємо.
Слухайте, я не знаю, як допомогти.
Родина не хоче мати з цим справу.
А вони знають, що на кону?
Ви пояснили їм ситуацію?
Звісно пояснила.
То продовжуйте наполягати!
У заручниках все дитяче відділення.
Я зробила все. Потрібен час, щоб їх переконати.
Батько був непохитний, і закон на його боці.
Буду на зв'язку.
До побачення.
ФРАНС 24
Добрий день.
Вибачте, можна з вами поговорити?
Розташовуємося тут?
Я стою перед лікарнею,
оточеною тактичною групою.
Як бачите, ситуація невизначена,
навіть щодо Джади Белькасем, про яку ми знаємо дуже мало.
Персонал лікарні намагається зберігати спокій і продовжувати роботу,
адже сотні пацієнтів і їхні родини...
Несрін, вибачте. У нас пряма трансляція.
Це ексклюзивне інтерв'ю з лікарні в прямому ефірі
із захопницею заручників Джадою Белькасем.
Доброго дня. Що б ви хотіли сказати?
Я борюся багато тижнів.
Чекаю на відповідь.
Але я в глухому куті.
Про який кут ви говорите?
Бюрократичний.
Їм начхати.
Захищаючи анонімність вони дають дитині померти.
Ви знаєте, скільки часу займає зміна законів.
Повірте, я спробувала все.
Пані, я хочу уточнити мотиви ваших дій.
Люди, до яких ви звертаєтеся в цій ситуації із заручниками,
знають вашу історію?
Так. Та сім'я відмовляється нам допомогти.
Це нелюдяно.
А ми більше не можемо чекати.
Пані, ми чуємо ваші страждання, ми розуміємо,
але в лікарні є діти,
медперсонал, сім'ї — усі вони в небезпеці.
Чи треба було так далеко заходити?
Мій син між життям і смертю. Я прошу простий тест.
Щоб дізнатися, чи дитина підходить. І все.
Якщо ця сім'я зараз нас дивиться,
слухає вас, що б ви хотіли їм сказати?
Пані.
Пане.
Зрозумійте мою ситуацію.
Я знаю, що це для вас важко.
Я прошу лише трохи людяності.
Допоможіть нам.
Ви можете це зробити.
Якщо на це прохання
не буде відповіді, на що ви готові піти?
Щоб врятувати Ноя, я піду на все.
Ви зробите щось непоправне?
Я не слухатиму божевільну зі зброєю.
А що з дітьми? Залишити в палатах?
Їй нічого втрачати. А на кону наші життя.
Вона здатна нас убити. Вона божевільна.
Я так не працюватиму.
Що означає «я піду на все»?
Сказала, що мала.
То що нам робити?
Працюйте.
А ви ходитимете з пістолетом? Ви знущаєтеся?
Ви, мабуть, жартуєте.
Оґюсте, в палату.
Знаємо, ми заручники.
- Діти... - І що?
- Ми бачили вас по ТБ. - У палату.
Ні. Діти...
- Ідіть. - Поверніться.
Ми заручники!
Так, ми заручники.
Міє, ти найстарша, відведи їх до палат.
Що сталося з Коралі не має статися з Ноєм.
Що вам не зрозуміло?
У неї пістолет.
А ти в банді?
Діти, досить.
- Ходімо. - Чому?
Ти класна, пані Джадо.
- Ідіть до палат. - Чому?
- Ідіть. - Як це — бути на ТБ?
Ходімо, дамо їм поговорити.
Нарешті щось цікаве.
У мого тата є пістолет.
Обіцяєте нам безпеку?
Дітям, персоналу, лікарні? Усі будуть у безпеці, так?
Обіцяю.
Дякую.
Я знаю цей погляд.
То Маттео прийде?
Звісно Маттео прийде.
- Я ж обіцяла. - Так, будь ласка.
Він прийде на піжамну вечірку.
Адрієне. Залиш нас, будь ласка.
Іди роби домашнє завдання. Я зараз прийду. Іди.
- Іди сюди, люба. - Що таке?
- Тут коїться щось божевільне. - Як це?
Вона взяла заручників, хоче нашу дитину.
- Фаб'єн Дюран дзвонила. - Що ти сказав?
Що ми не змінимо рішення.
Адрієн не може дізнатися про це з телевізора.
Я згодна, але це вже занадто.
- Треба допомогти. - Він може не підійти.
- А може підійти! - Ми не будемо втручатися в це.
Я захищаю його життя. Не тебе, не себе, а його.
Він цього не просив. Здуріла?
Доню?
Мамо?
Що ти робиш, люба?
Те, що мушу.
Це не відповідь, Джадо.
Нічого не робитиму — він помре.
Знаю, це несправедливо,
але ти не розумієш, що на тебе чекає в'язниця.
Тебе можуть убити.
Послухай, я благаю тебе.
Ти чуєш мене?
Джадо?
Я люблю тебе.
Не клади слухавку! Будь ласка, не клади, Джадо!
- Пробач мені. - Здайся!
Алло?
Я тебе люблю, доню.
Я тебе скрізь шукаю. Ти мене уникаєш?
Альфа на позиції.
Браво на позиції.
Якщо тебе спіймають, то будеш у халепі.
Мені байдуже. Я хочу бути з тобою.
Я теж.
Думаєш, у тебе вийде?
Так.
Обіцяєш?
Ми готові. Чекаємо на сигнал.
Гаразд, почали.
Будь ласка.
Що це?
Чуєте мене?
- Хто це? - Мені треба до сина.
Впустіть мене.
Його син у такій самій ситуації, як і ваш.
- Я потрібен йому в палаті. - Хто це?
Батько Люсьєна.
Люсьєна?
Хлопчика з палати.
Я хочу бути з сином.
Чому я його не знаю?
Він новенький, прибув недавно.
Йому чотири, він постійно в палаті.
Впустіть. Я йому потрібен.
Ми нічого не робитимемо! Ми не заважатимемо.
Спитайте їх. Вони мене знають.
Я не можу.
Лікар Бонфанті, Фанта і Кевін знають мене.
Йому чотири роки. Нехай буде з сином.
Я нічим не заважатиму.
- Я не ризикуватиму. Не можу. - Поліція не рухається.
Він втратив маму.
Я сидітиму в палаті. Ви мене не побачите.
Ми нічого не робитимемо.
- Ми просто пустимо його до сина. - Благаю, впустіть мене.
Я просто хочу бути з сином.
Я йому потрібен.
Відчиніть йому.
- Чому я? - Відчиняйте йому.
- Відійдіть. - Зачиняй.
Зараз.
Ден усередині. Ми відступаємо.
Огляньте його.
У мене нічого немає.
Підніми футболку.
Повернися.
Штани.
У мене нічого немає.
Нічого немає.
Іди, проходь.
Дякую.
- Дякую за нього. - Розвернися.
Де його палата?
У кінці коридору, праворуч.
Це палата Міло.
У процедурну! Дітям не виходити!
- Чуєш мене? Тримайся. - Сюди.
- Його стан? Він живий? - Що це було?
Я не хотіла стріляти. Я не хочу нікому шкодити.
Випустіть його. Ви все погіршуєте.
Відпущу, якщо поговорю з родиною.
Відтепер ніяких контактів, дзвінків, нічого!
Ти. Іди сюди. Іди сюди!
Чому я?
Не рухайся.
Ти їм дзвонив?
Ти їм допоміг, покидьку?
Ні.
Де твій телефон? Ти не віддав його.
У мене немає.
Де твій телефон? Де він?
Сучий син.
Ще раз зробиш щось таке —
присягаюся матір'ю, ти помреш першим.
Гаразд.
А тепер геть!
Не рухайся.
Тисни на рану.
Немає знеболювального?
Треба витерти кров.
Уведи п'ять міліграмів.
Щойно надійшла інформація.
Ми дізналися, що в ситуації з заручниками
було поранено полісмена.
Пане Ландоне, ви були перемовником.
Ситуація вийшла з-під контролю?
Через цей постріл ситуація змінилася, і тепер мої колеги
мають справу з потенційною вбивцею, тож, звісно, це змінює їхню...
Лікарю! Ною стає гірше!
Що відбувається?
- Що відбувається? - Спокійно.
Впустіть мене.
Антибіотики.
- МРТ? - Стабілізуймо його.
- Наклади джгут. - Гаразд.
- Подайте марлеві серветки. - Ною?
Підготуй ще крапельницю.
- Уже. - У нього септичний шок.
Виміряй тиск і візьми кілька зразків крові.
Ною, ти чуєш мене?
Який середній тиск?
Сорок два. Ною?
Що ти зі мною робиш?
Не заплющуй очі, Ною.
Скажи щось.
Гаразд, Ною.
Відповідай.
- Чуєш мене? - Ною, не заплющуй очі.
Чуєш мене, Ною? Ною, відповідай, друже. Не мовчи.
Скажи щось.
Він дуже слабкий.
І з часом буде тільки гірше.
Чому?
Потрібна трансплантація.
Інакше скоро він може загинути.
Дідько.
Де твій носик?
Агов! Це нормально. У мене теж повний!
Ми рятуємо майже всіх.
І коли втрачаємо, я в розпачі.
Але наступного дня я мушу лікувати інших.
Це стосується як мене, так і решти.
Усіх, хто тут працює.
Ною дуже пощастило мати таку матір.
Можна?
Зробімо це.
Так? Це Бонфанті.
Це Кампос, перемовник.
Ми зв'язалися з матір'ю, але вона не наважується з нею поговорити.
Може, ви нам допоможете. Вона з вами?
Ні, я сам.
Я на вас розраховую.
Так, лікарю?
Дякую, що зателефонували.
Я слухаю.
Так. Добрий вечір. Це Агнес де Марей.
Я телефоную, бо говорила з пані Дюран із СЕКОС.
І я б хотіла пояснити...
Мій син не знає, як з'явився на світ.
І мій чоловік проти, щоб ми розповіли йому.
Може, зараз саме час розповісти?
Слухайте, я не можу. Справді не можу. Прошу, зрозумійте.
Але він сам зрештою дізнається.
Уявіть, що він дізнається, що міг урятувати життя.
Якщо ви скажете йому самі, можливо...
Це ж може не спрацювати.
- Я не можу його змушувати. - Пані, це мати Ноа.
- Послухаєте? - Вибачте.
Алло?
Дайте їй ніч, щоб подумати.
Новини щодо заручників у лікарні Ламберта Бракопса.
Пораненого полісмена відпустили.
І, за нашими джерелами,
захопниця заручників змусила тактичну групу відкласти штурм,
маючи сподівання переконати сім'ю допомогти їй.
Попри видимий спокій, напруга аж ніяк не зменшилася.
Втручання поліції неминуче, але ми не знаємо, коли це станеться.
Треба зробити все, щоб уникнути жертв.
Ми готові її нейтралізувати.
У нас немає вибору.
Джадо?
Усе скінчено. Родина вам не допоможе.
Ми зробили все, що могли.
Як і ви. Але тепер ви наражаєте себе на небезпеку.
І усіх інших, у першу чергу дітей. Це має припинитися.
Послухайте...
Тепер уся країна спостерігає за вами.
Я впевнений, суддя це врахує.
Це має закінчитися без драми. І зараз.
Я хочу бути тут, коли він помре.
Дозвольте залишитися з ним.
Я можу дати вам кілька хвилин,
але не більше.
Мені дуже шкода.
Ми мусимо втрутитися.
Мій синочок...
Ми підтримуємо Джаду! Врятуйте Ноя!
Ми провели тут ніч, і Джада Белькасем досі тримає дитячий відділ захопленим.
І тут, перед лікарнею, її підтримують сім'ї дітей,
які отримали трансплантацію і які на неї чекають.
У Франції майже 1000 людей помирає, чекаючи на трансплантацію.
А в натовпі також є партнери з тренувань...
Я Б ТЕЖ ЗРОБИЛА ВСЕ
Хлопці готові.
Чекайте на сигнал.
Зрозумів, капітане.
Усім готуватися до штурму.
Якщо доведеться, нейтралізуйте її.
Пане. Що він сказав?
- Це мій син. - Назад.
- Пропустіть. Ви її вб'єте! - Назад!
- Робимо те, що мусимо. - Відпустіть мене!
Дайте зображення. Дітей там не повинно бути.
Я хочу бачити сина!
Відпустіть мене! Відпустіть!
Вибач.
Вибач, любий.
Хотіла б я захистити тебе ще раз.
Щоб життя тебе помилувало.
Пані Белькасем, вітаю.
Дідько, так!
- Зачекай! - Що?
- Дитина! - Пробач.
- Обережно. - Пробач.
Пробач.
Щоб твоє життя було легшим.
- Не рухатись! Ясно? - Я хочу бачити сина, покидьку!
Я б віддала життя.
ЛАБОРАТОРІЯ МЕДИЧНОЇ БІОЛОГІЇ
Алло?
- Лікарю? - Так.
Я зробила це.
Я щойно з лабораторії. Перевірила сина.
Ніхто про це не знає. Ні син, ні чоловік. Ніхто.
Я надішлю вам результати.
Він підходить.
Я маю адресу сім'ї.
Можемо його врятувати!
Уперед!
- Контакт! - Стояти!
- Не рухатись! - Потрібна невідкладна допомога!
- Стояти! Не рухатись! - Пропустіть!
- Руки вгору! - Руки...
- Медсестри. - Куди ви?
- В операційну на трансплантацію. - Ми оглянемо.
- Ні, там стерильно! - Ви можете його заразити.
Час спливе — буде ваша провина! Пропустіть!
- Пропустіть їх. - Ходімо.
Пішли!
- Швидше! - Де вона?
- Праворуч. - Це дитяче відділення.
Опустіть зброю! Тут повно дітей!
- Ми робимо свою роботу. - Так, але ви їх травмуєте.
- Це через Джаду? - Усе добре.
- Її арештують? - Усе добре.
Поверніться до палат.
Не бійтеся.
Заходьмо.
- Прошу! - Праворуч.
Де вона?
- Добрий день. - Добрий день.
Я тричі дзвонив. Ніхто не йде.
Хтось прийде до вас.
- Коли? - Так!
Відчепіться від мене.
Вона пішла з жінкою. Чорношкіра, блондинка, медсестра.
Поліція!
Одягни це.
Ось. Візьми їх. Бери.
Дай свою перуку.
- Нізащо. - Дай перуку.
Ніхто ніколи не бачив мене без перуки.
Візьми зброю і не чіпай перуку.
Чуєш?
Дай свою перуку.
Алло, Малік! Де ти?
У приймальному? Чекай на мене. Я йду, я все поясню.
За тобою хтось приїде?
Так.
Дідько.
Вони всюди.
Ходімо нагору.
Підозріла особа на вході 2.
Ми йдемо!
- Тут чисто. - Трясця.
- Перевіряємо документи. - Повертаймося.
Перевіряємо південні сходи.
Дідько. Нам кінець.
Що робити?
- Пане, ходімо. - Куди?
Здати кров.
Я вже здавав сьогодні!
- Тоді колоноскопія. - Чудова процедура.
...рак простати, але, на жаль, операція була запізно.
Тепер у мене всюди метастази, а ще знайшли проблему з нирками.
- І з очима проблеми. - Швидше!
- Прошу. - Хто знає, що буде.
Де ж ти?
Пані, відійдіть.
Мій зір погіршується через глаукому.
Якщо так триватиме далі, то я осліпну.
Я не хочу...
Гаразд, чекай там. Маліку!
А де твоє волосся?
Сюди!
Вивези її звідси.
- Її? Нізащо! Забудь про це. - Благаю!
Що це за дурня?
Ти що, з глузду з'їхала?
Маліку, я ні про що не просила.
- Це не моя справа! - Я знаю.
Ти маєш дітей. Знаєш, як це.
Ми не можемо її залишити.
Гаразд, сідай.
Дякую.
Тікай звідси.
Дякую.
Що ви тут робите?
- Ваш син підходить. - Вам не можна тут бути.
Ми на дві хвилини.
- Зачини. - Ми лише...
Зачини! Викликай поліцію!
Зачекайте! Не викликайте!
Зачиняй! Я викличу поліцію!
Замовкни!
- Заспокойся! - Я не жартую! Поклади!
Клади телефон!
Ти здурів?
- Заспокойся! - Вислухайте нас!
Тату? Тату, що відбувається?
Чому ви так кричите?
Вони кажуть правду?
Так, правду.
Іди сюди, любий. Іди.
Ти можеш його врятувати.
Але як?
Іди зі мною.
Це цілком безпечно.
Потім повернешся додому.
І Ной теж.
- Підемо? - Так.
Ходімо.
Це вона!
Перехопити її!
Ні! Будь ласка!
- Тут мій син! - Не стріляти, тут дитина!
Опустіть зброю!
Ми не зашкодимо.
За ними, за ними!
- Вона озброєна! - Опусти зброю!
Я сказав опусти!
Опустити зброю!
Пропустити їх!
Ходімо.
П'ЯТЬ РОКІВ ПОТОМУ
У ФРАНЦІЇ ЩОРІЧНО ДІАГНОСТУЮТЬ ЛЕЙКЕМІЮ У 500 ДІТЕЙ
ДОСЛІДЖЕННЯ РАКУ У ДІТЕЙ ФІНАНСУЮТЬСЯ МАЛО
ЗРОБІТЬ ПОЖЕРТВУ
WWW.DONDEMOELLEOSSEUSE.FR
ЯНІСУ БЕН НАСЕРУ
Переклад субтитрів: Павло Дум'як