Downloaded from YTS.BZ
Official YIFY movies site: YTS.BZ
Tři, dva, jedna. Teď!
Vyhrála jsem.
Pojď ještě jednou, prosím.
Tak jo.
Tentokrát určitě vyhraju.
O 20 LET POZDĚJI
ZAVOLEJ MI, ZLATO. CHCI S TEBOU MLUVIT.
CHCI S TEBOU MLUVIT.
Lucío, mobil při hodině?
Ruth, zlato, zavolej mi. Dobře?
Poslední zprávy o Alejandru Huelvovi,
devítiletém chlapci, který zmizel 23. října.
Skupiny dobrovolníků, většinou sousedů z Mieres,
spolupracují s občanskou gardou,
ale hledání zatím nepřineslo úspěch.
Úřady zřídily zvláštní telefonní linku. kam může zavolat kdokoli...
VOLÁNÍ... RUTH
- Alejandro! - Alejandro!
...a poskytnout informace o případu zcela anonymně.
Číslo je 984 555 6704.
A nyní k další zprávám.
Zaměstnanost v posledním...
FALEŠNÉ PRAVDY
MÁMA
Ahoj, jsi v pohodě?
Jo, v pohodě.
Já vím, co potřebuješ.
Ne, dneska ven nejdeme.
Dobře, jak chceš.
- Na zdraví! - Na zdraví!
MÁMA – RUTH, PROSÍM.
ZAVOLEJ MI. NUTNĚ.
Všechno v pohodě.
Jo.
Ještě dvakrát!
- Vypadáš skvěle. - Ale ne!
- Ale jo. - Kurva!
- Kolik je hodin? - Už je světlo, takže...
- Já nevím. - Já vím!
- Sedm? Osm? - Tohle se nemělo stát, Rose.
Dala bych si kafe.
Americano s mlíkem, prosím.
- Takhle to říkáte? - Jo.
- Super. - A sakra.
- Jdu pro něco k jídlu. - Jo.
- Co se děje? - Ruth...
Jde o mámu.
- Cože? - Máma upadla.
Co? Cože?
Kde upadla?
Ruth, máma je mrtvá.
Poslední výzva pro cestující letu 817 do Madridu.
Pokračujte prosím k nástupní bráně.
NALÉHAVÉ – NEZVĚSTNÝ
Poslední výzva pro cestující letu 817 do Madridu.
Jaké každé odpoledne šel jezdit na kole,
ale hodiny ubíhaly a on se nevracel.
A... ještě pořád se nevrátil.
Víme, že tam někde je. Jestli ho někdo uvidí, prosím...
Jestli se ten kluk ještě neobjevil...
Je to tragédie. Celé město je šokované.
Hledají ho každý den, ale myslím, že už není moc naděje.
- Děkuju. - Není zač.
Co se stalo?
Musíme být silní.
Zvlášť já.
Co tady dělá občanská garda?
Dobře. Děkuji, Carlosi.
Promiňte, ale...
I kdyby to byla nešťastná náhoda, musíme to zdokumentovat.
Takže co se stalo?
Uklouzla ve sprše.
Zdá se, že trochu pila.
To není možný.
- Jak to? - Ne.
Ona... Moje matka nepila.
Poslední dobou pila.
Pila.
Ruth, zdá se, že matka se šla kolem půlnoci
nahoru do koupelny vysprchovat.
Půjdeme nahoru?
Jistě.
Otec byl nahoře na půdě
a všiml si, že matka dlouho nevychází.
Volal jsem na ni, ale neodpovídala, ale slyšel jsem vodu, takže...
Musel jsem vyrazit dveře.
Ona se... nehýbala.
Nedýchala.
Domníváme se, že když uklouzla,
spadla na zástěnu a ta se rozbila.
Udeřila se hlavou o podlahu a...
No, zemřela rychle.
Promiňte, teď se na nic nesmí sahat.
Promiňte, já jen...
Moje matka se nikdy nezamykala.
Neměla to ráda. Nedovolovala to ani mně.
Vždycky mi za to strašně vynadala.
Zlatíčko.
Je to jako bychom mluvili o někom jiném, co?
Ruth.
Já ji nepoznávám.
Nebyla jsi tu skoro dva roky.
Jak bys ji mohla poznávat?
- Trpělivost. - Trpělivost. Jinak to nejde.
Zrovna jsem otci říkal,
že ještě musíme dodělat nějaké papíry.
Však to znáte.
Ale jakmile bude zpráva z toxikologie
a potvrdí se, že je vše v pořádku,
bude tělo k dispozici na pohřeb, vystavení a tak dále.
Snad to bude co nejdřív.
Pokud byste něco potřebovali, jsem tady, ano?
Jdeme.
Martíne, víš, kde mě najdeš.
- Díky. - Není zač.
- Na shledanou. - Na shledanou.
Tak jo, kdybys něco potřebovala, víš, kde jsem.
Tati.
Stalo se včera něco?
Proč to říkáš?
Protože mi máma volala.
Několikrát.
Měla jsem špatný den a nebrala jí to.
A taky mi posílala zprávy.
Co psala?
Že si chce promluvit.
Trochu jsme se pohádali.
Proč?
Protože se mi nelíbilo, že pije.
Myslím, že proto se zamkla v koupelně.
Aby mohla dál pít a já nic neříkal.
Ale sklenici měla dole.
Cože?
Sklenici. Nevzala si ji s sebou. Nechala ji dole.
Asi ji tam zapomněla. Byla opilá.
Co na tom záleží?
Záleží. Záleží na tom, tati.
Volala mi a já jí to nevzala. A chtěla jsem jí zavolat dneska.
Chtěla jsem jí dneska zavolat a teď...
Ruth, já vím, že nerada telefonuješ.
Ale když ti volám nebo píšu, je to proto, že je to důležité.
Neboj, nebudu tě otravovat, abys brzy přijela domů.
Vím, že letenky jsou drahé a tak dále.
Jde o tvého otce, Ruth.
Není už takový, jakého jsi ho znala.
Tvůj otec je... Je to jiný člověk.
Už nějakou dobu.
Nechtěla jsem ti to říct, aby sis nedělala starosti.
Ale...
Promiň.
Myslela jsem, že slyším, jak sem jde.
Ruth.
Tvůj otec...
Mám z tvého otce strach.
Celé dny tráví zavřený na půdě.
Nemůžu ti to teď vysvětlovat, ale...
Bojím se, že jednou udělá něco šíleného.
Zavolej mi, prosím.
Mám tě ráda.
OBČANSKÁ GARDA – NEVSTUPOVAT
Tati?
Vyspala ses dobře?
Trochu tekuté. Tak je máš ráda, ne?
- Tady to je. - Děkuju.
Chceš ještě něco? Trochu džusu?
Ne, nemám moc hlad.
Mám ti dneska s něčím pomoct?
Ne, nedělej si starosti.
Dokud nám to občanská garda nepovolí, nemůžeme...
Můžu dojít nakoupit.
Nebo ti pomoct ve skleníku.
Poslední dobou skleník trochu zanedbávám.
Proč?
Mám moc práce.
Jsi v důchodu, tati.
A lidi už nejsou lidi, když jsou v důchodu, nebo co?
Jez.
Včera jsem slyšel hlas tvé matky.
Ve snu nebo...?
Ne.
Nejspíš z tvého telefonu.
Nechala ti vzkaz?
Ne. Byly to staré hlasové zprávy.
Určitě?
Proč?
Jsem tvůj otec, zlato. Poznám, když mi lžeš.
Tak si taky všimni, když naznačuju,
že o něčem nechci mluvit.
Proč mi nepovíš, co ti řekla?
Bylo to mezi náma, tati.
Jo, jasně. Jako obvykle.
Nedej bože, abych se motal do vašeho světa.
Pořád jste se hádaly, ale když jsem zasáhl,
semkly jste šiky a nešlo se k vám dostat.
O nic nejde.
No, každopádně je to teď pryč, holčičko.
Už nemůžeme mít žádná tajemství.
Tvá matka už není. Rozumíš?
Ano, tati.
Mockrát děkuju.
Ruth.
Volal seržant občanské gardy.
Soudní lékař skončil. Vracejí nám mámu.
Našli něco neobvyklého?
Co měli najít?
Pila a upadla. To je všechno.
Mám ti pomoct?
Není třeba, holčičko.
Tati! Já ti pomůžu.
Nepotřebuju od tebe pomoct.
Dej mi to.
Můžeme si dát závod. Uvidíme, kdo vyhraje.
Radši pár bazénu, ne?
To by nebylo fér.
Nikdo nemůže soutěžit ve vodě s mořskou pannou.
Jenže tahle mořská panna je trochu z formy.
Co to děláš?
Vyhazuju tyhle odpadky.
To jsou máminy krémy.
Odpadky.
A ti parchanti za ně účtujou majlant.
Poslední dobou mluvíš dost sprostě, co?
Ti zkurvysyni ničí lidem životy a pak si berou jejich peníze.
O kom to mluvíme?
Velké farmaceutické společnosti.
Víš, co provedli ve Spojených státech?
Půlce země způsobili závislost na opioidech.
O fentanylu ani nemluvě.
Zdrogují je, zničí je a udělají z nich zombie.
Co to má společného s máminými krémy?
Víš, jak je dělají?
Dělají pokusy na zvířatech.
Já vím.
A na lidech.
Na lidech?
Na dětech.
Na dětech jako Alejandro.
Neslyšelas o tom?
Nedá se to přeslechnout.
Zmizel z povrchu zemského.
A víš, kdo se sem nedávno přistěhoval?
Ústředí velké americké farmaceutické společnosti.
To je náhoda.
Nejsou žádné náhody, holčičko.
Pošlu ti odkazy.
Existují tisíce videí, článků, lidí, kteří bojují za to, aby se to vědělo.
Tati.
Dobře.
Nevím, proč mě to překvapuje.
Jsi jako tvoje matka.
Zdravím, seržante.
Jsem Ruth, Martínova dcera.
Otec mí říkal, že už máte zprávu od soudního lékaře,
která uvádí, že to byla nehoda.
- Přesně tak. - Ano.
No, já... Řekni, jestli se pletu nebo jestli to přeháním,
ale chci se zeptat, jestli by nebylo možné...
abych tu zprávu viděla.
Nebo...
Nebo fotky nebo tak něco, protože...
No, prostě bych ráda věděla, co přesně...
se stalo.
A...
Haló?
Chceš vidět kopii té zprávy?
Ano, pokud je to možné. Rád bych.
Žádný problém.
Dobře.
PROBUĎTE SE
Co přesně je to za látku?
Adrenochrom se získává adrenalizací dětské krve.
Ty děti unesou,
pak je straší, mučí
a týrají, aby se krev zaplavila adrenalinem.
Konzumuje se jako droga, která omlazuje elity.
Ty, kteří si to mohou dovolit.
A údajně se míchá s jinou dobře známou drogou.
Je to tak. Fentanyl.
Fentanyl, který pochází z Ukrajiny.
To je ale náhoda.
Je to všechno propojené.
Proč nemáme o tak děsivém tématu více informací?
Média nechtějí, aby lidé znali pravdu.
Skutečnou pravdu zná jen hrstka z nás.
Je mi to líto.
Ahoj, babi.
Ahoj, holčičko.
Ahoj, zlato. Jak se máš?
To je příšerné, zlato.
Jak je na tom otec?
Jako my všichni. Je trochu v šoku.
Děkuju.
Už dva dny jsem nic nejedl.
Představuju si, jak tvá matka leží na podlaze a...
Nechápu, jak se to mohlo stát. Nechápu to.
No, já nevím.
Věděl jsi, že pila?
Ano.
Poslední dobou na tom nebyla dobře.
Byla sklíčená. Smutná.
Já nic nevěděla.
Já nevím. Připadá mi divné s tebou o tom mluvit.
Zvlášť v minulém čase.
Bylo to kvůli tátovi?
Hele, tvůj otec...
O otci mi ani nemluv, protože tvůj otec... se chová divně.
Kdo ví. Asi důchod.
Nejspíš mu to nevyhovuje.
A taky pandemie.
Ta byla těžká pro všechny.
Víš, že jsme tvoji matku museli nechat očkovat tajně?
Moc se bála.
Bála se, že to zjistí.
Nevěděla, jak to přijme. Pche.
Ale ty...?
Já nevím, myslíš si, že...?
Myslíš, že se hádali nebo jí ubližoval?
Možná, že...
Já vážně nevím.
Víš, že tvá matka mi toho moc neříkala a nikomu jinému taky ne.
Tady to máš.
Kopie té zprávy.
Jsou tam fotky, jak jsme ji našli na podlaze.
Na tvém místě bych se na ně nedíval.
FORENZNÍ ZPRÁVA
PRAVDĚPODOBNÁ PŘÍČINA SMRTI: TĚŽKÉ PORANĚNÍ HLAVY PO NÁHODNÉM PÁDU
Ruth, je mi to moc líto.
Upřímnou soustrast.
Dávala nám zabrat.
Bazény celý boží den, co?
Byla hodně přísná. Ale člověk ji měl rád.
Moc jsi jí chyběla.
Jo.
Promiň, víš s kým to můj otec mluví?
Ten muž? Je z jeho pátracího týmu.
Po čem pátrají?
Možná to nevíš, ale ztratil se kluk.
A sousedé zorganizovali pátrací týmy, které ho hledají.
To je Mariano, nový komisař.
Luis z dílny.
A to je Alfonso, policejní lékař.
Cože?
Přesně tak, lékař...
Jak se tomu říká?
Soudní lékař.
- Omluvte mě. - Jasně.
„Alfonso.“
SOUDNÍ LÉKAŘ ALFONSO GARCÍA MARÍN
Drahá Lucío, nechť tě Bůh opatruje.
Budeš nám chybět.
Hlavně tvému manželovi a dceři.
Nejsou ale sami.
Dobrotivý Bůh je bude provázet, dokud se s tebou znovu neshledají.
V takových chvílích je nutná víra.
Je velmi důležité věřit, že na nás někdo čeká...
Tati, kdo je ta žena tamhle u sloupu?
Pamatujeme jen na Boha...
Nemám tušení.
Ale pamatujeme...
Byla i doma. Na vigilii.
Jak osiřeli jsou všichni ti, kteří nevěří.
Nebo ti, kteří uctívají falešné modly.
Nebo ti, kteří se nechají svést na scestí absurdními domněnkami
při hledání kdovíčeho.
Proč musíme poslouchat takový kecy?
Pro falešné proroky, kupce v chrámu
a falešně osvícené nevědomce
má Pán tato slova.
Já jsem cesta.
A pravda.
A život sám.
Aróne!
Aróne?
Ruth.
Už je to věčnost.
Jo.
Hele, pořád dealuješ?
Zkusím něco najít, ale jen kvůli tobě.
Už to nedělám.
Posunul jsem se v životě dál.
Teď jsem uklízeč.
Tak jo.
Tumáš.
Děkuju.
Promiň, chtěl jsem jít na ten pohřeb.
Ale tvoje máma si na mě zasedla. Nepřišlo mi to správný.
Ale teď toho lituju.
Na pohřby se nechodí kvůli mrtvým,
ale kvůli živým, kteří tu zůstali.
Byl jsem vděčný těm, co přišli na tátův pohřeb.
Nic si z toho nedělej.
Moje matka zrovna nebyla tvůj fanoušek.
Potřebovala někoho obvinit, že její dcera zbloudila.
O čem to mluvíš? Já jsem nezbloudila.
Jen se můj život už neodvíjí tak přímočaře.
To je nádhera.
Ne, vážně.
Chápu, že máma nenáviděla kluka, co tě přivedl k trávě.
Kluka?
Dobře, tak nabíječe? Nabíječe.
To se jí asi taky nelíbilo.
Ale teď se na mě dívá skrz prsty spíš tvůj táta.
Proč?
Já nevím. Ale jako člen občanský gardy mě děsil míň.
Vždycky mi nabídnul nějakou práci v ochrance nebo tak.
Hodně peněz za málo času.
Ale co dělám v Certyxu...
- Ta farmaceutická společnost? - Hm.
Nejde o to, že mě nezdraví. Vypadá, že mě chce zabít.
Co je?
Já nevím.
Tátovi možná přeskočilo,
ale já jsem ta, kdo teď brzy zešílí.
Chová se divně, víš?
Jinak.
A?
Napadlo mě, jestli...
Taky nejsem stejnej jako před pár lety.
Ty jsi stejnej.
Sakra, kámo.
Co to je?
Přežil jsem rakovinu tlustýho střeva. Co ty na to?
Já nevím. Netušila jsem to.
Jo, dlouho jsme spolu nemluvili.
Nechtěl jsem ti to psát v e-mailu.
Je pravda, že mi ten pytlík trochu změnil život, ale... no co.
Někdy mi to přijde jako ta nejpodělanější věc.
A jindy jsem za to vděčnej.
Je to důkaz, že jsem byl na pokraji smrti, ale neumřel.
A vždycky mám pak chuť slavit.
- Vážně? - Hm.
Co je?
Jde o to, že zrovna teď, s tím pytlíkem...
Co je? Nemůžeš?
Já nevím. Fakt nevím.
Co to mám, s nikým jsem nebyl.
A proč?
Nepřipadám si s tím moc atraktivní.
Upřímně.
Jsi víc sexy než kdy dřív.
Fakt?
Vidíš tu obrovskou budovu?
Tam dělám.
Byl to super večer.
- Opatruj se. - Ty taky.
Co to děláš?
Copak nevidíš?
Tak brzy?
Čím dřív to bude hotové, tím dřív budeme moct žít dál.
A tím dřív můžeš jít na půdu, co?
Co tam nahoře děláš, tati?
Čtu. Dívám se na videa. Získávám informace.
To by měl dělat každý.
A kvůli tomu se tam musíš zamykat?
Nemám rád, kdy se někdo plete do mých věcí.
Tys byla stejná.
Donutilas nás dát zámky do celýho zasranýho domu.
„Zasranýho domu“?
Jo.
Byl jsem zasraná puberťačka. Na rozdíl od tebe.
Takhle jsi se mnou nikdy nemluvil.
Možná jsi přesně to potřebovala, holčičko.
Pár tvrdých pravd.
Já tě nepoznávám.
Ale ty jsi pořád stejná.
Dokonce jsi musela z matčina pohřbu odejít v polovině.
Děkuju.
RUTH ARCEOVÁ
MARTÍN A. DOMÍNGUEZ
PROCES OXIDACE – ADRENALIN – ADRENOCHROM
Ruth, napadlo mě, že by sis možná chtěla nechat mámin telefon.
Je skoro nový.
A ten tvůj očividně není.
Děkuju.
Sakra, ten je ale drahej, co?
Ano.
Strašně jí to vadilo.
Ptala se mě, proč jsem utratil tolik peněz.
Všechno jí vadilo.
Odkdy?
Nejdřív se zlobila na tebe, protože jsi odešla.
Protože jsi nedostudovala.
Protože jsi tam někde dělala bůhvíco.
Ale proč se zlobit na někoho, kdo tady není?
Jediný, koho měla před sebou, jsem byl já.
Jediný, komu mohla dávat všechno za vinu.
Vyčítala mi, že jsem na tebe nebyl přísnější.
Vždycky je snazší vinit někoho jinýho.
Byla to moc těžká doba.
Ale neboj se.
Teď je to mnohem lepší.
Tak já jdu.
Tati.
Máš heslo k tomu telefonu?
Nepotřebuješ ho. Včera jsem obnovil tovární nastavení.
A všechno, co v něm bylo?
Tvá matka je mrtvá.
Proč by potřebovala to, co v něm bylo?
A proč ty?
Já?
Já ne.
- To je jedno. - Jasně.
Myslíš, že bys dokázal najít něco z toho, co v něm bylo?
Zkusím obnovit to, co bylo v cloudu.
Ale obchod ve městě to určitě udělá líp.
Ve městě mýho tátu každej zná.
No a co?
Ruth, o co tu kurva jde?
Celé dny tráví zavřený na půdě.
Nemůžu ti to teď vysvětlovat, ale...
Bojím se, že jednou udělá něco šíleného.
Ve věku tvého otce může být něco šíleného cokoliv, Ruth. Cokoliv.
Rozvod. Nebo koupě kabrioletu.
Ale říkala, že se bojí, Aróne.
Moje matka se nebála ničeho.
Jo.
Ale už jsi ji dlouho neviděla.
Já vím, sakra. Ale je to moje matka.
Bývala v koupelně s otevřenýma dveřma.
Neměla ráda zavřené dveře a neměla ráda tajemství.
A určitě nebyla ráda, že se táta zamyká na půdě.
Co když tam přišla a něco viděla?
Něco, co otec nechce, aby někdo viděl.
A pohádali se a potom mi zavolala.
A proto ji zabili.
Zadrž, Ruth. Uvidíme.
Mluvila jsi s gardou?
Všichni tam jsou přátelé mého otce.
No tak já nevím.
Myslíš, že si to vymýšlím?
Ne, já nevím. Nevím, Ruth.
Proto tu zůstáváš ještě pár dní?
Musím vědět, že to, co si představuju, není pravda.
- Jsme tam. - Co tam je?
Píše se tu, že je tam 200 fotek.
To mi nepřipadá moc.
Jo, je to nový telefon.
Dostala ho k Vánocům.
Nic. Nic tu není.
Nemůže tam být nějaká složka?
Něco, co nechtěl, abys viděla?
Co tohle?
Hele, jedna tu je. Bez názvu.
Zavři oči.
Proč?
- Jen kdyby. - Jen kdyby co?
Co kdyby tam byly nahý fotky tvojí mámy nebo táty?
Ale no tak, Aróne.
Nebo obou spolu. To nechceš vidět.
- Ty jsi tak blbej. - A já taky ne.
Ale jestli musím tohle udělat, aby sis mě vzala, udělám to.
Dělám si srandu. No tak, zavři oči.
Tak jo. Do toho.
Můžu?
Kdo je to?
Do prdele.
Kurva. Já to věděla.
- Já to věděla. - Co se děje?
To je ta ženská z vigilie a pohřbu.
Ptala jsem se otce, kdo to je, a on řekl, že vůbec neví.
Kdo to kurva je?
Já nevím.
To ví jenom tvoje matka a otec.
No, já to chci vědět taky. Zjistím to.
Ale jak to chceš zjistit?
Ukážu ty fotky tátovi, abych ho přiměla říct mi zkurvenou pravdu.
A to uděláš úplně sama?
Sakra, Aróne. Ty jsi fakt hulil v autě?
Byl jsem nervózní. Ale mám to pod kontrolou.
Ahoj, tati.
Pamatuješ na Aróna?
Pozvala jsem ho na večeři.
Dobrý večer.
Skvěle.
Promiň, poslední dobou moc nevařím.
Dělám jenom rychlá jídla.
To nic. Pro mě je to na michelinskou hvězdu.
Jíš hodně nezdravého jídla?
Ráno uklízím sračky a večer je jím.
Možná z toho byla ta rakovina.
Tati.
Ne, není to tvoje vina.
To ty chemikálie, co dneska do všeho dávají.
A dělají to záměrně.
Nejdřív ti způsobí nemoc a pak ti prodají lék.
Mezitím zničí veřejné zdravotnictví, takže všichni musíme platit.
„Oni“?
Ti, co pro ně pracuješ.
Martíne, vytírám podlahy.
Pracuješ pro vrahy.
A únosce dětí.
Na to nezapomeň.
Myslíš, že je to legrace.
Počkej, Martíne, ujasním si to.
Ty si myslíš, že mí šéfové můžou za mou rakovinu?
Já nevím, jestli konkrétně tví šéfové, ale...
Dobře, takže myslíš velké firmy.
A vlády.
Martíne, no tak.
Kdo jiný za to může?
No, vždycky je snazší vinit někoho jinýho.
Kéž by za to někdo mohl.
Kéž by se rakovina někde vytvářela
a my tam mohli jít, všechno zničit
a tý sračky se zbavit.
Ale takhle to není, Martíne.
- Vážně? - Ne.
Jak to tedy je?
Dostaneš to a jsi v prdeli.
A nikdy nevíš, kdy se to vrátí.
Tak ten strach vezmeš a spolkneš.
Ale ty ho nepolykáš. Kouříš ho, ne?
Kouříš, ležíš na gauči a nic neděláš.
A necháš je dělat si, co chtějí.
A co děláš ty, tati?
Kladu si otázky. Vyšetřuju.
Jdu dál.
To děláš s tou svou kámoškou?
Jak jsi na vigilii říkal, že ji neznáš?
Víš, tati, máma měla v telefonu fotky vás dvou.
Jak se procházíte po městě.
Co to děláš, zlato?
Nic. Vyšetřuju. Jako ty.
Kdo je to?
Jmenuje se Berta.
Výborně.
- Kdo je Berta? - Berta je kamarádka.
Kamarádka.
Ano, i v mém věku si člověk může najít nové přátele.
Ale lidi ve městě si to snadno špatně vyloží.
Proto jsem radši zticha.
- A kde? - Cože?
Kde? Kde ses s ní seznámil?
Na internetu.
Na Tinderu?
Ne. Na vyšetřovacích ;fórech.
Kdo tam chodí, tati?
Mnohem víc lidí, než si myslíš.
- Vážně? - Ano.
Většina lidí je zticha, protože...
Proč?
Protože o některých věcech není snadné mluvit.
Protože po cestě můžeš o někoho přijít.
To se ti stalo?
S mámou?
Možná.
Berta přišla o spoustu lidí.
Přišla o manžela. Přišla o péči o své děti.
A teď se cítí velmi osamělá.
Snažím se jí dělat společnost jako kamarád, trávit s ní čas.
Snažím se pomoct kamarádce.
Je to snad špatně?
Tak co myslíš?
Chápu, proč se cítíš takhle.
Ale bez ohledu na to, co se mu děje v hlavě, je to pořád stejný člověk.
Teda je to gardista... ale dobrej chlap.
I v tom příběhu, co má v hlavě,
si dal roli hrdiny, co zachraňuje děti před zlou elitou.
Hele, tenhle pokoj vyvolává vzpomínky.
Bylo by vzrušující dělat to tady, když je vedle táta.
- Jako za starých časů. - Aróne.
Umíš otevřít zamčený dveře?
Musím se dostat na půdu a podívat se, co matka viděla.
A co já s tím?
Já nevím, neznám nikoho jinýho, kdo umí vypáčit zámek.
A já to umím?
Proč? Protože jsem prodával trávu?
Já nevím. Jen jsem si říkala, jestli bys mi nepomohl.
Ruth, nejsem zločinec.
Já vím, Aróne. Jen jsem si říkala, že možná někoho znáš.
A s kým si myslíš, že se stýkám?
Co jsem zač?
Zapomeň na to, Ruth. To je jedno.
Nejdřív opatrně vytáhneme vložku.
Takhle. Dejte pozor, aby se svorky nezachytily...
Ano?
Promiň, Aróne. Já...
Ahoj, nevidělas tam někdy moji průkazku?
Cože?
Je na ní moje fotka a čárový kód.
Na modré stužce. Nemůžu ji nikde najít.
Kdes ji nechal?
Vždycky ji nechávám v autě.
Ale možná jsem ji včera omylem nechal u vás.
Může s ní kdokoliv do té farmaceutické společnosti?
Jo, jasně.
- Aha. - Na co myslíš, Ruth?
- Je to divný, ne? - Co myslíš?
Nepřipadá ti divný, že sem přijdeš a ztratíš průkazku?
- Nechal jsi auto odemčený? - Někde bude.
Nedělej si starosti. Zkusím sehnat duplikát. Ahoj.
BERTA MARTÍNEZOVÁ
LAS VEGAS – STÁTNÍ ŠKOLA
Moje bývalá žena na tom není dobře.
Musel jsem požádat o soudní zákaz a dostal jsem ho.
Bez váhání.
Protože je nebezpečná.
Je nebezpečná.
V jakém smyslu?
No, přišla o rozum.
Byla...
Byla to úžasná žena. Byla skvělá. Byla...
Ale přeskočilo jí.
Onemocněla.
Měla těžký deprese, který trvaly spoustu měsíců.
Bylo to hrozný.
A uzavřela se.
Úplně se izolovala a začal věřit nesmyslům.
Říkala, že ptáci nejsou ptáci.
Že nás sledují.
Že z letadel rozprašují nanotechnologické částice, aby nás ovládli.
Najednou se objevili padouši, co řídí úplně všechno.
A ona je musela porazit. Pak by veškerá bolest světa skončila.
Tou dobou začala být posedlá těmi zmizeními.
Pohřešovanými dětmi.
Nedalo se ji přesvědčit, že je to všechno nesmysl?
Kéž by.
Začala až chorobně hlídat moje děti. Naše děti.
Když se vrátily domů, prohledala je, jestli nemají kamery.
Celý den je pořád kontrolovala.
Obnovila si zbrojní průkaz a měla to po celém domě.
A místo aby to tím skončilo, bylo to horší a horší.
Když byla moje bývalá žena v armádě, byla expertka na výbušniny.
Vypadalo to, že může každou chvíli něco vyhodit do vzduchu.
A vím, že...
Jednoho dne uvidím její jméno v novinách. Vím to.
Z mého otce je úplně jiný člověk.
Vím, že to, co ti řeknu, je drsný.
Drž se od něj dál.
Drž se dál. Co nejdál.
Co to děláš?
Trénuju.
Děje se něco?
Nikdy jsem tě neviděla střílet.
A co ta pistole? Nevrací se, když jdeš do důchodu?
Nikdy nevíš, kdy ji budeš potřebovat.
Dobrou noc, Ruth.
Potřebuju ještě pár dní. Nemůžu...
Umřela mi máma. Pomáhám tady tátovi a...
Tak jo. Vyhoďte mě. Jako...
Nejste jedinej podělanej klub v Berlíně. Ano.
S kým jsi to mluvila? Špatný zprávy?
Ne. Kvůli mojí práci v Berlíně.
Aha.
Kam jdeš?
Pořád hledáme Alejandra.
Jdu k jezeru. Chceš jít taky?
Jako malá jsi to milovala.
Ehm...
Tak jo. Dobře.
Pročesali jsme celý les a nic jsme nenašli.
Kdyby se ztratil, kdyby někam spadl
nebo kdyby byl mrtvý, našli bychom tělo.
Tak co tu děláme?
- Jsou tu tunely. - Tunely?
Ano. Jsou stovky let staré.
Za války je používali partyzáni, aby mohli chodit za rodinami do města.
Podívej.
Vidíš?
Víš, co je teď na druhé straně?
- Co? - Ta farmaceutická společnost.
Jasně.
Jdeme?
ZÁKAZ KOUPÁNÍ
To už stačí, tati, ne?
Co když byl vchod do tunelů v jezeře?
Říkali, že před lety došlo k únikům.
Proto se tu nikdo nekoupe.
Používá se to jako skládka.
Ale co když je to jen zástěrka, aby nikdo nevlezl do vody
a nenašel ty tunely?
Budu se sem muset vrátit s neoprenem.
Víš co? To nebude potřeba.
Co to děláš?
- Hledám tunely. - Cože?
Je to plné odpadků!
Kde jsou ty tunely, tati?
Tady? Nebo tady?
Co to děláš?
To, co ty.
Stejný šílenosti, co děláš každej den.
Už to není legrace, co?
Nic tady nevidím.
Možná tady?
Co je?
Do prdele.
- Řízla jsem se. - Já ti to říkal.
Zavez mě domů.
Cože?
Víš, kolik je tam dole svinstva?
Já vím. Vlastně jsem tě varoval.
Musím to vyčistit, jinak se to zanítí.
To nic není.
Chci si tam nahoře něco ověřit.
Pospěš si. Bude pršet.
Jediný, co tě zajímá, je ta tvoje zasraná posedlost tím klukem.
Sotva jsme pohřbili mámu a ty už v tom zase jedeš, kurva.
Já nevím, mám pocit...
Že tě to s mámou nasralo,
protože to přerušilo tvoje pátrání.
Chceš říct, že mi je smrt mojí ženy ukradená?
Proč ti na tom klukovi tak záleží?
Co je? Chceš na ni udělat dojem?
Na koho?
Tvoji kamarádku Bertu.
To ona ti vymyla mozek?
Já nevím, řekni. Jsi zamilovanej, nebo co?
V životě jsem miloval jen tvou matku.
I když pila.
I když se z ní najednou stala nedělní pobožnůstkářka.
Tvojí matce nebylo dobře už dlouho. Od tý doby, cos odešla.
Jasně. Takže teď je to moje vina, co?
Víš, proč jsem odešla, tati?
Už jsem to nemohla vydržet.
Chtěla jsem přestat plavat a vy jste byli proti.
A já chtěla žít svůj život.
Matka tě zbožňovala, Ruth.
Byla jsi světlem jejího života a najednou jsi ji nechala ve tmě.
Pořád tě překvapuje, že se dala na pití?
Možná začala, protože nemohla vydržel se starým bručounem,
kterému čím dál víc hrabe se zasranýma konspiracema.
Víš, jak je těžký milovat někoho, kdo tě vidí takhle?
Kdo si tě už neváží? Kdo tě už nemiluje?
Kdo v tobě najednou vidí neužitečnýho starce?
Nejspíš je moje vina i to, že ti tak hrabe, co?
Jsem naprosto při smyslech. Víc než kdy dřív. Jsem probuzený.
To ty a ostatní radši žijete v nevědomosti,
lhostejní k utrpení a bolesti těch dětí a jejich rodin.
Mám toho dost, už nesnesu, že se pořád vracíš k tý zasraný šílenosti.
Já nejsem blázen.
Kdyby byla epidemie pohřešovaných dětí,
bude to na titulní straně všech novin, sakra!
Ty jsi ale naivní, holčičko.
Mám ti teď vážně vysvětlovat, jak tenhle svět funguje?
Radši si budu myslet, že jsi jen naivní, a ne něco horšího.
Začneš podezírat i mě?
Jasně, všichni kromě tebe jsou podplacení. Že jo, tati?
Všichni kromě tebe jsou idioti.
Podíval ses na sebe do zrcadla?
Viděls někdy, jak vypadáš?
Protože nevypadáš zrovna jako génius.
Nevypadáš jako ten osvícený muž,
co zná pravdu a všichni ho musí následovat.
Jsi zasranej stařec, co se zamyká na půdě a dělá tam bůhvíco.
To jsi, tati.
Chceš vědět, co na tý půdě dělám, co?
Proto ses tam včera snažila vloupat?
Ty mě špehuješ?
- Výborně. - Kam jdeš?
- Ztratíš se! Ruth! - Pusť mě!
- Nech mě na pokoji! - Ruth!
Ruth!
Stůj!
Nech mě na pokoji!
Ruth!
Ztratila jsi vědomí, ale teď už jsi v pořádku.
Potřebuješ pár dní odpočívat, jinak se ten kotník bude ozývat.
Můžeš teď brát prášky proti bolesti.
A pij čaje, co ti udělá otec. V bylinkách se vyzná.
Ale hlavně odpočívej. Nechceme, aby se ten kotník špatně zahojil, ne?
Jo, dobře.
Co v domě do prdele dělají všechny ty kamery?
To špehuješ mě, nebo jsi špehoval mámu?
O čem to mluvíš? Proč bych tě špehoval? Nebuď hloupá.
Hloupá. Teď jsem hloupá.
Dal jsem je tam kvůli bezpečnosti.
Protože jsem se bál, že po nás ty lidi půjdou.
Panebože.
Vidíš? Já věděl, že mi nebudeš věřit. Proto jsem ti to neřekl.
Kdo po nás půjde, tati?
Kdo? Lidi z té farmaceutické firmy?
- A politici. A policie. - Aha.
Dokážou si koupit kohokoliv, i ty, u kterých to nečekáš.
Zamysli se nad tím.
Dělají dětem všechna ta zvěrstva.
Těm, co je obtěžujou, dokážou udělat cokoliv.
A vědí, že je vyšetřuju.
Nedávno mě načapali, jak se potloukám kolem.
Hlídač po mně chtěl doklady, já odmítl.
Ale vědí, kdo jsem a kde bydlím.
Cos tam dělal, tati?
Ty tunely končí tam. V jejich sklepech.
Hele, já už nemůžu. Už to nevydržím.
Nemůžu tu stát s kamennou tváří,
když mi vyprávíš o tunelech a dětech.
Už to nedávám.
Ty mě neposloucháš. Jsou strašně nebezpečný.
Jediný, kdo mě sleduje v autě, je ta tvoje kámoška.
Ona tě chrání, Ruth.
Před čím?
Sleduje tě, jestli jsi v pořádku.
To, že jsi moje dcera, z tebe dělá terč.
Natáčely kamery tu noc, kdy máma umřela?
Jistě.
A co je tam vidět?
Je vidět, jak jde máma do koupelny. To je všechno.
Ví to občanská garda?
Ano. Všechno jsem jim dal.
To jsem udělal jako první.
Ale mně jsi nic neřekl.
Protože bys mi nevěřila. Tak jsem ti to neřekl.
- Děkuju. - Není zač.
Ukážu ti to, jo?
Tohle video je z doby, když už matka byla v koupelně.
Ten den, kdy... zemřela.
Přesně tak.
Ale není tam zvuk.
Jistěže ne.
Nevíme, jestli máma odpověděla.
Co když to táta jen hraje?
To by znamenalo, že tvůj otec počítal s kamerami,
aby si připravil alibi
a mohl chladnokrevně zavraždit tvoji matku.
Tomu věříš?
Ne, ale... matka se zamkla a upadla.
- Jak spadla? - Alkohol.
Ale tak moc matka pít nemohla.
Dobře.
Tenhle záznam je o pár dnů starší.
Možná tě to trochu šokuje.
Ten den očividně taky pila.
- Vypni to, prosím. - Ano. Jistě. Omlouvám se.
Možná strkám nos, kam nemám.
Je doma všechno dobrý?
Kdybys potřebovala, jsme tady.
Dobře?
Jak tě vůbec mohlo napadnout řídit s tou nohou?
Neslyšelas doktora?
Chceš mít nehodu?
Abych ztratil i tebe?
Potřebovala jsem to vědět.
Co vědět?
Že tvoje matka pila až do bezvědomí?
To jsi potřebovala vědět?
To je přesně to, před čím jsem tě chtěl ochránit.
Před těmi obrazy.
Tos nepotřebovala vědět.
Nechci, aby sis matku pamatovala takhle.
Omlouvám se.
Slib mi, že si odpočineš a přestaneš to pořád řešit.
Dejte si sprchu a odpočiň si.
Vypij ty bylinky, udělají ti dobře.
Ruth, potřebuješ něco?
Jsi v pořádku, holčičko?
Ruth, řekni něco.
Ruth?
Jsi v pořádku? Co se děje?
Je to kurva divný. Bylo mi dobře.
Vypila jsem ten zasranej čaj a začala se mi točit hlava.
- Víš? - Dobře.
Začala jsem ztrácet rovnováhu.
Klopýtala. Jako máma v těch videích.
A pak mě napadlo, že jí táta možná něco dal.
Něco, co jeho kámoš do tý zkurvený zprávy nenapsal.
- Tak to tam není. - Počkej.
Počkej, protože právě teď nic nechápu.
A jsem trochu zkouřenej.
Myslel jsem, že na tom videu je, jak táta klepe a tvoje máma ne...
Kdo ti to řekl?
Protože je to vidět, ale nic není slyšet.
A třeba to celé jenom hrál.
Klepal na dveře, vyrazil je...
A pak, když přišel a viděl, že se nemůže ani hnout nebo tak,
tak ji chladnokrevně zabil, víš?
Ruth, posloucháš se? Slyšíš, co říkáš?
Zdrogoval mě. Nemohla jsem stát.
Já nevím. Možná jsi hulila.
- Nehulila jsem. - Vzal sis něco jinýho?
Nic.
Vzal jsem si...
Vzala jsem si kvůli noze prášek na bolest a to, co mi dali na stanici.
No, to může být ono.
Proč mi nevěříš? Co?
O čem jsi to s otcem mluvil?
Viděla jsem, jak si šeptáte.
Ruth, tvůj otec se o tebe strašně bojí. Nic víc.
- Určitě? - Ano.
Nenabídl ti práci?
Hele, už dost.
To stačí, Ruth. Dost.
Až tě zas napadne, že tě táta chce zabít nebo vidí ufony,
zavolej někomu jinýmu, jo?
Mě už to unavuje, Ruth.
Už mě unavuje sem běhat, kdykoliv potřebuješ sex,
trávu nebo zámečníka.
No jistě.
Takže já jsem ta, kdo tě využívá, jo?
Ty všechno, co děláš, děláš nezištně, viď, Aróne?
Ne proto, že si myslíš, že bychom to mohli zase dát dohromady.
Já končím, Ruth.
Ruth.
Otevři dveře.
Ruth.
Jsi v pořádku?
Mám zavolat doktoru Velascovi?
DOKTOR VELASCO
26. ÚNORA 2024
ALFONSO NÁM VŽDYCKY VYKOUZLÍ ÚSMĚV
OBČANSKÁ GARDA
Jdu za seržantem Ballesterem.
Nebere to. Počkejte prosím.
- Nemůžu čekat. Je to naléhavé. - Hej!
Haló!
Promiňte.
Tady nemůžete být.
Ruth! Co to děláš?
Co to vyvádíš?
Omlouvám se.
Promiň, tati.
Můžeš mi udělat ten svůj bylinkový čaj, prosím?
Jistě.
NEZNÁMÉ ČÍSLO
PŘIJMOUT
Ruth, tady seržant Ballester. Říkali, žes za mnou byla.
Ano.
Asi jsi u mě v kanceláři viděla svého otce.
Musíme si promluvit.
Proč?
Tvůj otec za mnou ráno přišel a říkal, že si myslí,
že ses možná nějak podílela na smrti své matky.
Myslí si, že jsi spojená s farmaceutickou firmou,
která tu otevřela pobočku, a že možná spolupracuješ s dalšími lidmi.
Že žádné náhody nejsou.
Bláboly osamělého člověka, co má moc času.
DĚLÁ PRO NĚ? PENÍZE?
Poslední dobou to vídáme často.
POHŘEŠOVANÝ KLUK – JEZERO – DĚLAJÍ PRO NĚ?
Jen chci, abys věděla, že pro nás a pro každého, kdo má všech pět pohromadě,
je ten případ uzavřený a žádný zločin se nestal.
Byla to nehoda.
Všechny důkazy bez výjimky naznačují, že to byla nešťastná náhoda, ano.
Tak proč?
Proč co?
Proč si tohle všechno vymýšlet?
Protože je asi těžké přijmout, že jsi ztratila člověka, kterého miluješ...
takovým hloupým způsobem.
Vždycky je snazší vinit někoho jinýho.
Není snadné vědět, co dělat s tolika bolestí.
A myslím, že tyhle myšlenky tvému otci dávají pocit, že je výjimečný, potřebný.
Ale jen jsem tě chtěl varovat, že má přesvědčení fanatika.
A fanatik je...
ten nejnebezpečnější člověk.
Dávej si na něj prosím pozor.
Děkuju.
Tati?
Tati. Omlouvám se.
- Hele. Drž se od něj dál. - Omlouvám se.
Chci si promluvit.
Málem jsi ho zabila, sakra.
Nech mě to vysvětlit. Nic se neděje.
Tati.
Bojí se tě. Nevidíš?
A není divu.
- Sakra, tati. - Dej sem ruce.
- Jestli s ním chceš mluvit, tak svázaná. - Cože?
Nemůžeme riskovat, že ho zase napadneš.
Tati.
Udělej, co říká, holčičko.
Myslela jsem, že máš co dělat s máminou smrtí.
Omlouvám se. Omlouvám se, tati.
Neuvědomila jsem si to. Já...
Nechtěla jsem ti ublížit, vážně.
Co uděláte?
Zavoláte občanskou gardu?
Co je?
- Do prdele! - To není nutné.
Pojď.
Momentálně máme problém s tvou dcerou, Martíne.
Nevíme, co na půdě viděla nebo neviděla.
Musíme hned jednat.
Musíme se dostat k tunelům. Musíme najít ty děti.
Kdo to sakra je?
To je ten doktor. Asi přijel za Ruth.
Řekni mu, ať jde pryč.
Co to je, tati?
To je Arónův průkaz?
Tati! Ne! Tati!
Tati, nenechávej mě tady!
Drž hubu, sakra.
- Tati! - A teď slova...
Pomoc!
Zmlkneš už?
- Tati! - Drž hubu.
...v asturštině. A dnešní krásné slovo má šest písmen.
Inma? Ne?
Tak se trochu uklidníme. Co?
Hele, uklidni se. Postarám se o to.
To krásné slovo nevoní moc hezky.
Počkám na tebe v autě.
Ne. Znovu.
Tati, co chceš dělat s tím Arónovým průkazem?
Tohle máma viděla? Co chceš udělat?
Proto jsi jí vymazal všechno z telefonu?
Taky šla na půdu.
Zjistila, co chystáme, a začala hysterčit.
A pak, ano, začala pít víc než obvykle.
Ale nemyslím si, že to byla nehoda.
Myslím si, že ji někdo zabil.
Vážně myslíš, že jsem v tom měla prsty?
Vím, že ty bys matce nikdy nic neudělala.
Ale možná tě jen využívají, aby mě do toho zatáhli a zbavili se mě.
Nejdřív jsem si to nemyslel, ale tohle...
smrt tvé matky hned poté, co mě viděli u jejich budovy,
to je moc velká náhoda.
Máma upadla.
Je těžké to přijmout, ale nemáme na výběr.
A vím, že je to děsivý, ale nemá cenu si něco vymýšlet.
Řekl jsem doktorovi, že spíš a ať přijde odpoledne.
Rozváže tě.
Tati.
Tati!
Do prdele.
Pomoc!
Pomozte mi, prosím!
PÁTRÁNÍ PO ALEJANDRU HUELVOVI POKRAČUJE
Je v jezeře.
Aróne, prosím, poslouchej mě.
Vím, že poslední dobou říkám spoustu nesmyslů.
Já vím. Ale tohle není ten případ.
Můj otec má tvůj průkaz a dostane se na něj do budovy.
Možná už tam je.
A to není všechno. Má zbraň a výbušniny.
Ta žena, která je s ním, byla v armádě a ví, jak je používat.
Jdou do sklepa.
Myslí si, že jsou tam v tajných tunelech
schované děti nebo tak něco.
Bůhví, čeho jsou schopni, aby je našli.
Už jsem na cestě. Ale možná se tam nedostanu včas.
Musíš mi věřit. Prosím, Aróne. Prosím.
...a dostane se na něj do budovy.
Možná už tam je.
A to není všechno. Má zbraň a výbušniny.
Opatrně.
Počkej.
Jdeme.
Já půjdu.
Je to dobrý.
Jdeme na to.
Stůjte. Tam nemůžete.
Uvnitř je můj otec. Musím tam jít.
Aróne. Jsi v pořádku?
Zkusíme další zeď. Určitě jsou za ní.
Tati.
Ruth! Co tady děláš? Běž domů.
Ne. Ty půjdeš se mnou.
Nemůžu, zlato.
Ten kluk není tady.
Víš, jak jsem se v jezeře řízla?
To bylo Alejandrovo kolo.
Ten kluk je tam. Utopil se s kolem. Určitě.
Řekla bys cokoliv, abych změnil názor.
Ne. Jestli mi nevěříš, můžeme jít na policii.
Určitě ho najdou. Je tam, v jezeře.
I kdyby to byla pravda, nejde jen o Alejandra.
Jde o všechny ty ostatní děti.
Ty, které byly, a ty, co přijdou potom.
Copak nevidíš, že odhalením pravdy je můžeme zachránit?
Já ti rozumím, opravdu. Ale nemusíš nikoho zachraňovat.
Nemusíš zachraňovat žádné děti.
Nemusíš měnit svět. Nemusíš být hrdina.
Copak nestačí, že jsi můj otec?
Protože já tě potřebuju.
Pojď se mnou. Vymyslíme jiný plán. Vrátíme se jindy.
Cokoliv budeš chtít. Už tě neopustím.
Zůstanu po tvém boku. Přísahám.
Přísahám, tati.
Mám tě rád.
- Ne! Tati! - Pojď! Ruth!
Přinášíme smutnou zprávu, že Alejandro Huelva,
měsíc pohřešovaný chlapec,
byl nalezen mrtvý v jezeře Caldas.
Alejandrovo tělo se našlo zachycené v sutinách.
Je to další tragédie po úmrtích v minulém týdnu,
kdy se Martín Arce a Berta Martínezová stali oběťmi výbuchů, které způsobili
ve sklepě farmaceutické firmy Certyx.
Zdá se, že ti dva věřili, že ve sklepě
jsou tunely, kde najdou Alejandra a další zmizelé děti.
Konspirační teorie,
která v posledních měsících získala na síle...
O ROK POZDĚJI
Ahoj.
Ty jsi Martínova dcera, ne?
Toho z farmaceutické firmy.
Něco mi řekni. Není mrtvý, že ne?
Cože?
Je to jen zástěrka, aby mohl dál vyšetřovat, ne?
Aby ho nechali na pokoji.
Nikdo to nesmí vědět.
Protože v tom jede policie i média.
A je jasné, že na tom klukovi dělali pokusy a pak ho hodili do jezera.
O čem to mluvíš?
Neuvědomuješ si, že to nedává smysl?
Jasně.
Nemůžeš mluvit, co? Ohrožuje tě to?
Chápu.
Ale pravda jednou vyjde najevo.
Myslím, že tvůj otec všechno odhalí.
Je vzorem pro strašně moc lidí.
Že mu to vzkazuju.
Super.
UŽ ŽÁDNÉ LŽI
KDO ZA TÍM VŠÍM STOJÍ?
ZASTAVTE TO ZABÍJENÍ – VRAZI
PROBUĎTE SE
OSVOBOĎTE NAŠE DĚTI
CHCEME PRAVDU
UŽ ŽÁDNÉ LŽI. PROBUĎTE SE!
Překlad titulků: Marek Buchtel